УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 травня 2026 року
м. Київ
справа № 991/7682/21
провадження № 51-1413 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу судді Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 16 квітня 2026 року про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою, 
встановив:
Ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 17 березня 2026 року відмовлено в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування в строк відбування покарання часу його перебування з 30 липня по 02 серпня 2021 року у медичному закладі під цілодобовою охороною Служби безпеки України до передачі співробітникам Національного антикорупційного бюро України та час перебування в слідчих ізоляторах після винесення вироку.
Ухвалою судді Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 16 квітня 2026 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 17 березня 2026 року.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу судді Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 16 квітня 2026 року.
Перевіривши касаційну скаргу та долучену до неї копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, якої намагаються досягнути.
Відповідно до ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.
Зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що засуджений звернувся до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу цього суду від 17 березня 2026 року, якою відмовлено в задоволенні його клопотання про зарахування до строку відбування покарання часу перебування у медичному закладі під цілодобовою охороною Служби безпеки України до передачі співробітникам Національного антикорупційного бюро України, а також часу перебування у слідчих ізоляторах після постановлення вироку, хоча зазначена ухвала не підлягає апеляційному оскарженню.
Тому, керуючись ч. 4 ст. 399 КПК, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_4 , оскільки вказане судове рішення не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та поданої до неї копії судового рішення вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу судді Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 16 квітня 2026 року про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3