ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4957/26 Справа № 205/1749/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О.С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Макарова М.О.,

розглянувши в приміщенні суду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Новокодацького районного суду м.Дніпра від 16 лютого 2026 року про передачу справи за підсудністю, у складі судді Приходченко О.С. по справі № 205/1749/26 за позовною заявою ОСОБА_1 до акціонерного товариства “Державний ощадний банк” про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, –

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2026 року ОСОБА_1 звернувся через суд із позовом, пред`явленим до АТ “Державний ощадний банк”, на предмет повідомлення номерів банківських рахунків, відкритих у відповідача на його ім`я, повідомлення залишків коштів на таких банківських рахунках, надання інформації про рух коштів на цих банківських рахунках з 24 лютого 2022 року по дату надання відповіді, повернення безпідставно списаних коштів з цих рахунків у той же період, у тому числі комісії за банківське обслуговування, якщо таке мало місце, перерахунку залишку коштів на банківський рахунок, відкритий у АТ КБ “Приватбанк” на ім`я позивача та закриття банківських рахунків відкритий у відповідача на ім`я позивача.
Ухвалою Новокодацького районного суду м.Дніпра від 16 лютого 2026 року вирішено матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії передати на розгляд Приморському районному судові міста Одеси, на підставі п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач є внутрішньо переміщеною особою з м. Маріуполя Донецької області, та зареєстрований як ВПО за адресою: АДРЕСА_1 , маючи зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Суд першої інстанції вважав, що позивач має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання/перебування, як ВПО за вищевказаною адресою, яка не відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Новокодацького районного суду міста Дніпра, оскільки є територією Приморського району м. Одеси. Суд першої інстанції визнав довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи документом, що підтверджує зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання/перебування відповідача при визначені підсудності розгляду справ та вважав наявними підстави для застосування положень ч.5 ст. 28 ЦПК України для обрання як альтернативної підсудності розгляду справи про захист прав споживачів за місцем зареєстрованого проживання позивача як ВПО, тобто, Приморським районним судом м. Одеси, тоді як обрання позивачем підсудності в Новокодацькому районі м. Дніпра є недоцільним. З такого вважав, що позов належить розглядати за зареєстрованим місцем проживання позивача як ВПО, тому, застосовуючи положення п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України, постановив про передачу за підсудністю цього позову до Приморського районного суду м. Одеси (а.с.31).
Не погодившись з такою ухвалою, у лютому 2026 року ОСОБА_1 через систему “Електронний суд” звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо розгляду справи за місцем реєстрації внутрішньо переміщеної особи, адже позов ним подано позов у відповідності до ч.5 ст. 28 ЦПК України до Новокодацького районного суду м. Дніпра, якому передано змінену підсудність справ Лівобережного районного суду міста Маріуполя Донецької області, тобто, за зареєстрованим місцем проживанням позивача. Скаржник наголошує, що єдиною підставою для такої передачі справи за підсудністю було те, що позивач взятий на облік як внутрішньо переміщена особа в м. Одеса, тому довідка ВПО позивача є тим документом, що підтверджує зареєстроване місце проживання/перебування у встановленому законом порядку при визначенні підсудності для розгляду цього позову. Однак, скаржник зазначає, що він звернувся до суду за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до юрисдикції Лівобережного районного суду міста Маріуполя Донецької області, підсудність якого змінено до Новокодацького районного суду м. Дніпра, тому вважає, що суд першої інстанції таких обставин не врахував та не дотримався положень процесуального законодавства, що є підставою для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції з направлення справи для продовження розгляду до Новокодацького районного суду м. Дніпра. Разом з цим скаржник наголосив, що, застосовуючи висновки Об`єднаної палати КЦС ВС від 24 червня 2024 року у справі №554/7669/21, суд першої інстанції не взяв до уваги у цій справі наявність інших правовідносин та інше застосування правил підсудності, тоді як постановою ВС від 14 серпня 2024 року у справі №607/5535/22 прямо роз`яснено застосування такої альтернативної підсудності, коли переселенець може звертатись до суду як за своїм зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, так і за місцем свого тимчасового проживання як ВПО. Право позивача звертатись до суду за зареєстрованим місцем проживання не спростовується правом звернення до суду за місцем свого тимчасового перебування як ВПО, враховуючи, що право вибору між судами, яким, згідно з правилами загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності, підсудна справа, належить виключно позивачеві. Вважає, що звернувся до суду за вибором альтернативної підсудності за своїм зареєстрованим у встановленому законом порядку, місцем проживання, підсудність суду якого змінено до Новокодацького районного суду м. Дніпра, правомірно.
Інші учасники справи своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК Укроаїни, не скористалися та відзиву на апеляційну скаргу не подавали, але, в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно із частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про передачу справі для розгляду іншому суду розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно з відповіддю Єдиного демографічного реєстру № 2335447 від 13 лютого 2026 року позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з відомостями з Єдиного реєстру з інформаційної системи соціальної сфери № 2344561 від 16 лютого 2026 року зареєстрованим місцем проживання позивача ОСОБА_1 , як внутрішньо переміщеної особи, є АДРЕСА_1 .
Постановляючи про передачу справи за підсудністю до іншого суду, суд першої інстанції вважав відсутніми підстави для визначення підсудності з розгляду позову ОСОБА_1 за положеннями ч.5 ст. 28 ЦПК України, тобто, за зареєстрованим місцем проживання позивача у м. Маріуполь Донецької області, тоді як, також за ч.5 ст. 28 ЦПК України, вважав наявність підстав звернення позивача з позовом про захист прав споживачів до суду за місцем проживання як ВПО, у відповідності до довідки ВПО, де зареєстрований позивач у м. Одеса. Суд першої інстанції вважав необхідним застосувати висновки Об`єднаної палати КЦС ВС від 24 червня 2024 року, справа № 554/7669/21, де зазначено, що якщо особа змушена була покинути своє місце проживання через збройний конфлікт, тимчасову окупацію та стала на облік як ВПО, то вона звертається з позовами до суду за місцем реєстрації як ВПО. З урахуванням того, що зареєстрованим місцем проживання позивача, як внутрішньо переміщеної особи, є АДРЕСА_1 , що відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Приморського районного суду міста Одеси, тому є підстави для застосування п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та приймає доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 . 
Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. 
Разом з тим, категорії справ, підсудність в яких може визначатись за вибором позивача, визначені у ст. 28 ЦПК України.
Так, відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. 
Отже, позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.
Правовий аналіз ст. ст. 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів.
Розпорядженням Голови Верховного Суду “Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану” від 06 березня 2022 року за № 1/0/9-22, відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема, Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська.
Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя та Ленінський районний суд м. Дніпропетровська офіційно перейменовано на Лівобережний районний суд міста Маріуполя та Новокодацький районний суд м Дніпра, у відповідності до Закону України від 26 лютого 2025 року № 4273-IX. 
Колегією суддів встановлено, що зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання позивача ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 , що встановлено судом першої інстанції з відповіді Єдиного демографічного реєстру №2335447 від 13 лютого 2026 року та узгоджується з наданим у копії паспортом громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с.22-24).
Зазначена адреса зареєстрованого місця проживання позивача знаходиться під юрисдикцією Лівобережного районного суду м. Маріуполя, підсудність розгляду справи якого змінено на Новокодацький районний суд м. Дніпра.
Колегія суддів відзначає, що позивач у даній категорії справ дійсно має право вибору між декількома судами, як застосування альтернативної підсудності розгляду справи, про що вірно зазначив апелянт, та така альтернативність визначена ч.5 ст. 28 ЦПК України саме для категорії таких позовів про захист прав споживачів, де є альтернатива подання цього позову також за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача. Саме таким своїм правом скористався позивач, звернувшись до Новокодацького районного суду м. Дніпра з даним позовом.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.
У статті 31 ЦПК України визначено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 14 серпня 2024 року у справі №607/5535/22, ст. 28 ЦПК України встановлює випадки альтернативної підсудності, за якої позов за вибором позивача може бути пред`явлений в одному з двох і більше судів. Суд не має право обмежувати вибір позивача для розгляду справи у конкретному суді. 
У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 263/14171/19 (провадження № 61-21991св19) зазначено, що тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить про те, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України). Право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві. 
Передаючи справу за підсудністю іншому суду, суд першої інстанції, не з`ясувавши процесуальну альтернативу подання позивачем даного позову за нормою ч.5 ст.28 ЦПК України, що визначає альтернативну підсудність розгляду справ з таким предметом позову за місцем реєстрації позивача, яка змінена із Лівобережного районного суду м. Маріуполя на Новокодацький районний суд м. Дніпра, при цьому хоча і застосувавши положення ч.5 ст. 28 ЦПК України, дійшов помилкового висновку про передачу даної справи за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеса, вважаючи довідку ВПО повним підтвердженням зареєстрованого місця проживання позивача, тоді як останній має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, яке не змінилось на дату подання позову.
Застосовуючи висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати КЦС ВС від 24 червня 2024 року у справі №554/7669/21, суд першої інстанції не з`ясував предмету позову у справі, що переглядалась Об`єднаною палатою, та не з`ясував підстав для визначення підсудності за фактичним місцем проживання позивача, відмінним від зареєстрованого, зокрема, за договором оренди житла, що не стосується визначення підсудності для осіб ВПО та застосування положень ст. 28 ЦПК України для розгляду справи за предметом позову про захист прав споживачів.
Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що спростовують висновки суду першої інстанції.
Відповідно до частини 6 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали, є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а тому ухвала суду підлягає скасуванню на підставі ст. 379 ЦПК України, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Новокодацького районного суду м.Дніпра від 16 лютого 2026 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Повний текст постанови складений 19 травня 2026 року. 

Головуючий:         В.С. Городнича

Судді:          М.Ю. Петешенкова

М.О. Макаров