ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20травня 2026 року 
м. Київ

справа № 366/848/20 
провадження № 61-17658св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Пархоменка П. І.,

позивач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Нива»,
відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, ОСОБА_1 , Фермерське господарство «Полісся 2016», Фермерське господарство «Полісся-Агро 2018», Фермерське господарство «Інноваційні Аграрні Технології», Поліська селищна рада Вишгородського району Київської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Фермерського господарства «Полісся-Агро 2018», поданою адвокатом Мінаєвим Дмитром Дмитровичем, на рішення Іванківського районного суду Київської області від 31 травня 2023 року у складі судді Слободян Н. П. та постанову Київського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року в складі колегії суддів: Соколової В. В., Мережко М. В., Поліщук Н. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст скарги
У квітні 2020 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Нива» (далі - СТОВ «Нива») звернулося до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Полісся 2016» (далі - ФГ «Полісся 2016»), Фермерського господарства «Полісся-Агро 2018» (далі - ФГ «Полісся-Агро 2018»), Фермерського господарства «Інноваційні Аграрні Технології» (далі - ФГ «Інноваційні Аграрні Технології»), Поліської селищної ради Вишгородського району Київської області про визнання недійсними й скасування рішень, визнання договорів оренди землі недійсними, скасування записів про державну реєстрацію прав оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Позовні вимоги мотивовані тим, що КСП «Нива» 22 лютого 2000 року видано Державний акт серії ІІ-КВ № 003420 про право постійного користування на земельну ділянку площею 401,2 га, цільове призначення для товарного сільськогосподарського виробництва, який було зареєстровано у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею з № 2. 
Будь-яких рішень про припинення права постійного користування позивача, скасування рішення чи скасування державного акту Красятицькою селищною радою Поліського району Київської області не приймалося. 
З часу реорганізації СТОВ «Нива» є повним правонаступником КСП «Нива», було і залишається постійним користувачем вказаної земельної ділянки.
У жовтні 2019 року, розробляючи технічну документацію щодо інших земельних ділянок, під час дослідження Публічної кадастрової карти та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо про те, що ГУ Держгеокадастру було прийнято ряд рішень у формі наказів про надання в оренду земельних ділянок, які входять до складу масиву земель, які належать позивачу на праві постійного користування. З отриманих адвокатом інформаційних довідок позивачу стало відомо про утворення нових земельних ділянок з наступними кадастровими номерами 3223584400:13:002:0001, 3223584400:12:002:0002, 3223584400:12:002:0003. 
Тобто, ГУ Держгеокадастру всупереч вимогам земельного законодавства України, без припинення чи належного вилучення земельних ділянок із постійного користування та перевищуючи свої повноваження передав земельні ділянки, які належать позивачу на праві постійного користування, в оренду ОСОБА_1 , а він 31 травня 2018 року уклав договір суборенди з ФГ «Полісся 2016». Після цього ФГ «Полісся 2016» 16 жовтня 2018 року уклало наступні договори суборенди - № 17/02 - земельної ділянки з кадастровим номером 3223584400:12:002:0002 із ФГ «Полісся-Агро 2018», 03 січня 2020 року - земельної ділянки з кадастровим номером 3223584400:12:002:0001 із ФГ «Інноваційні Аграрні Технології».
У зв`язку з цим має місце порушене право (право постійного користування) позивача на земельні ділянки, яке підлягає судовому захисту.
Просив суд:
визнати незаконним наказ ГУ Держгеокадастру від 03 березня 2014 року № КИ/3223556100:13:002/000015435 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Красятицької селищної ради Київської області, та передачу ОСОБА_1 в оренду на 49 років земельної ділянки площею 102,3218 га, кадастровий номер 3223584400:13:002:0001, цільове призначення для ведення фермерського господарства;
визнати незаконним наказ ГУ Держгеокадастру від 03 березня 2014 року № КИ/3223584400:12:002/000015434 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Красятицької селищної ради Київської області, та передачу ОСОБА_1 в оренду на 49 років земельної ділянки площею 109,4330 га, кадастровий номер 3223584400:12:002:0002, цільове призначення для ведення фермерського господарства;
визнати недійсним договір оренди від 01 серпня 2014 року № б/н земельної ділянки площею 102,3218 га, кадастровий номер 3223584400:13:002:0001, цільове призначення для ведення фермерського господарства, укладений між ГУ Держгеокадастру та ОСОБА_1 ;
визнати недійсним договір оренди від 01 серпня 2014 року б/н земельної ділянки площею 109,433 га, кадастровий номер 3223584400:12:002:0002, цільове призначення для ведення фермерського господарства, укладений між ГУ Держгеокадастру та ОСОБА_1 ;
визнати недійсним договір суборенди земельної ділянки кадастровий номер 3223584400:13:002:0001 площею 102,3218 га від 31 травня 2018 року № б/н, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Полісся 2016»;
визнати недійсним договір суборенди земельної ділянки кадастровий номер 3223584400:12:002:0002 площею 109,433 га від 31 травня 2018 року б/н, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Полісся 2016»;
визнати недійсним договір суборенди земельної ділянки кадастровий номер 3223584400:12:002:0002 площею 109,433 га від 16 жовтня 2018 року б/н, укладений між ФГ «Полісся 2016» та ФГ «Полісся-Агро 2018»;
визнати недійсним договір суборенди земельної ділянки кадастровий номер 3223584400:13:002:0001 площею 102,3218 га від 03 січня 2020 року б/н, укладений між ФГ «Полісся 2016» та ФГ «Інноваційні Аграрні Технології».
Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, які прийняті:
державним реєстратором права на нерухоме майно Реєстраційної служби Іванківського міжрайонного управління юстиції Київської області Ковальовою А. О. за № 15552996 від 03 вересня 2014 року про державну реєстрацію права оренди щодо земельної ділянки площею 102,3218 га, кадастровий номер 3223584400:13:002:0001, цільове призначення для ведення фермерського господарства (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 445259332235) та припинити право оренди ОСОБА_1 та вказану земельну ділянку;
державним реєстратором права на нерухоме майно КП «Реєстрація нерухомості» Київської області Гутніченко М. В. за № 41482239 від 07 червня 2018 року про державну реєстрацію суборенди землі щодо земельної ділянки площею 102,3218 га, цільове призначення для ведення фермерського господарства (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 445259332235) та припинити право суборенди ФГ «Полісся 2016» на вказану земельну ділянку;
державним реєстратором права на нерухоме майно Реєстраційної служби Іванківського міжрайонного управління юстиції Київської області Ковальовою А. О. за № 15578307 від 04 вересня 2014 року про державну реєстрацію права оренди щодо земельної ділянки площею 109,433 га, кадастровий номер 3223584400:12:002:0002, цільове призначення для ведення фермерського господарства (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 446118932235) та припинити право оренди ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку;
державним реєстратором права на нерухоме майно КП «Реєстрація нерухомості» Київської області Гутніченко М. В. за № 41486216 від 07 червня 2018 року про державну реєстрацію суборенди землі щодо земельної ділянки площею 109,433 га, цільове призначення для ведення фермерського господарства (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 446118932235) та припинити право суборенди ФГ «Полісся 2016» на вказану земельну ділянку;
державним реєстратором права на нерухоме майно КП «Бізнес-Центр «Поліське» Фещенко І. М. за № 44190074 від 22 листопада 2018 року про державну реєстрацію суборенди землі щодо земельної ділянки площею 109,433 га, цільове призначення для ведення фермерського господарства (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 446118932235) та припинити право суборенди ФГ «Полісся-Агро 2018» на вказану земельну ділянку.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 31 травня 2023 року позов СТОВ «Нива»задоволено.
Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 27 квітня 2020 року.
Стягнено на користь СТОВ «Нива» сплачені суми судового збору: з ГУ Держгеокадастру - 7 357,00 грн, з ОСОБА_1 - 4 904,68 грн, з ФГ «Полісся 2016» - 4 904,68 грн, з ФГ «Полісся-Агро 2018» - 2 452,34 грн, з ФГ «Інноваційні Аграрні Технології» - 350,34 грн. 
Судове рішення мотивоване тим, що СТОВ «Нива» є правонаступником КСП «Нива», до якого перейшло право постійного користування земельною ділянкою площею 401,2 га, цільове призначення для товарного сільськогосподарського виробництва, яке підтверджене належними документами. Право постійного користування позивача на земельну ділянку є чинним, не припиненим та не оспореним. Позивач є належним користувачем, права якого порушені та підлягають захисту. 
Позивач згоди на вилучення, наданої на підставі рішення Красятицької сільської ради народних депутатів від 24 грудня 1999 року в постійне користування земельної ділянки площею 401,2 га, не надавав, а ГУ Держгеокадастру будь-яких рішень про вилучення чи припинення права постійного користування не приймав. ГУ Держгеокадастру при прийняті оспорюваних наказів про затвердження проектів землеустрою та передання земельних ділянок в оренду ОСОБА_1 не врахувало наявність діючого права постійного користування позивача та прийняло відповідні накази всупереч вимогам статті 19 Конституції України, статей 15, 122, 141, 149 ЗК України без припинення чи вилучення майна у позивача, а відтак акти, які порушують права особи щодо володіння, користування належною їй земельною ділянкою, підлягають визнанню недійсним.
Договори оренди землі від 01 серпня 2014 року є недійсними, оскільки в момент їх вчинення ГУ Держгеокадастру не було додержано вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, зокрема ГУ Держгеокадастру не мало повноважень на передання земельних ділянок в оренду без їх попереднього вилучення чи припинення права постійного користування позивача.
Передання земельних ділянок в суборенду ФГ «Полісся 2016», ФГ «Полісся-Агро 2018» та ФГ «Інноваційні аграрні Технології» ОСОБА_1 відбулося із порушенням умов договору оренди землі від 01 серпня 2014 року, а ОСОБА_1 не мав достатніх повноважень щодо передання спірних земельних ділянок в суборенду, оскільки правочин (договір), на підставі якого останнім набуто право оренди, є недійсним.
Відтак реєстраційні записи про право оренди ОСОБА_1 та право суборенди ФГ «Полісся 2016», ФГ «Полісся-Агро 2018» та ФГ «Інноваційні Аграрні Технології» підлягають скасуванню.
Задоволенням зазначених вимог фактично буде скасовано підставу, на якій відповідачі вважають своє користування спірними земельними ділянками таким, що відбувається відповідно до чинного законодавства. Тому заявлення вимоги про витребування земельних ділянок є передчасним у даному випадку. Скасування зазначених наказів, рішень та визнання недійсними договорів дасть можливість позивачу завершити реєстрацію свого права постійного користування землею на підставі чинного державного акту.
Позивач не міг дізнатися про порушення свого права постійного користування, оскілки земельні ділянки вибули із володіння та користування останнього без його волі та без його будь-якого повідомлення. Крім того, було вилучено не усю земельну ділянку, а лише її частину. У зв`язку з цим позовна давність, якщо її обраховувати з моменту обробітку землі суборендарями, сплила би 05 червня 2021 року, а позивач звернувся до суду за захистом своїх прав 23 квітня 2020 року. А тому позивачем позовна давність не пропущена.
Короткий зміст постанов апеляційного суду
Постановою Київського апеляційного суду від 08 лютого 2024 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, а рішення Іванківського районного суду Київської області від 31 травня 2023 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.
16 квітня 2024 року до апеляційного суду ФГ «Полісся-Агро 2018» була подана апеляційна скарга.
Постановою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року апеляційну скаргу ФГ «Полісся-Агро 2018» залишено без задоволення. Рішення Іванківського районного суду Київської області від 31 травня 2023 року в оскарженій частині залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що з тексту постанови Київського апеляційного суду від 08 лютого 2024 року вбачається, що судом апеляційної інстанції вже була надана оцінка доводам щодо здійснення реєстрації права постійного користування земельною ділянкою на нового господарюючого суб`єкта - позивача, а також щодо визначення початку перебігу строків позовної даності та застосування наслідків їх пропуску. Тому не підлягають оцінці і відповідні доводи апеляційної скарги ФГ «Полісся-Агро 2018». А отже залишаються до розгляду апеляційним судом доводи апеляційної скарги ФГ «Полісся-Агро 2018» щодо обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту.
ФГ «Полісся-Агро 2018» є стороною договору суборенди № 17/02 від 16 жовтня 2018 року, укладеного з ФГ «Полісся 2016», предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером 3223584400:12:002:0002, і нею визначені межі апеляційного перегляду виключно, що стосуються указаної земельної ділянки. Тобто межі даного апеляційного перегляду становлять виключно доводи апеляційної скарги ФГ «Полісся-Агро 2018» щодо обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту відносно земельної ділянки з кадастровим номером 3223584400:12:002:0002.
Судами встановлено, що позивач має право постійного користування земельними ділянками, тобто його право є безстроковим, і у нього відсутній обов`язок здійснювати переоформлення зазначеного державного акту, це право є належним чином зареєстрованим, підтвердженим належними документами, є чинним, не скасованим/припиненим та не оспореним. Будь-яких рішень про припинення права постійного користування позивача, скасування рішення чи скасування державного акту Красятицькою сільською радою Поліського району Київської області не приймалося.
В подальшому ГУ Держгеокадастру у Київській області був прийнятий наказ від 03 березня 2014 року про затвердження проектів землеустрою та передання в оренду ОСОБА_1 земельної ділянки, 01 серпня 2014 року між ГУ Держземагентсвом у Київській області та ОСОБА_1 був укладений договір оренди щодо земельної ділянки площею 109,4330 га, кадастровий номер 3223584400:12:002:0002, а 16 жовтня 2018 року договір суборенди № 17/02 між ФГ «Полісся 2016» та ФГ «Полісся-Агро 2018».
Обставини накладення меж земельної ділянки позивача із межами земельної ділянки з кадастровим номером 3223584400:12:002:0002 підтверджено висновком судової експертизи, який не спростований ФГ «Полісся-Агро 2018».
Позивач звернувся до суду з вимогами про визнання недійсними договорів та скасування реєстраційних дій, вказуючи, що вказаний спосіб захисту забезпечить йому можливість завершити реєстрацію свого права постійного користування землею на підставі чинного державного акту. Колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе погодитися з вказаними доводами позивача та висновками суду першої інстанції, оскільки задоволенням зазначених вимог фактично буде скасовано підставу, на якій особа, яка подала апеляційну скаргу, - ФГ «Полісся-Агро 2018» здійснює користування спірними земельними ділянками. 
При цьому слід звернути увагу на те, що судами не встановлено обставин фактичного володіння відповідачем спірною земельною ділянкою, що стало підставою для відмови у застосуванні положень чинного законодавства щодо позовної давності.
Аргументи учасників справи
31 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» ФГ «Полісся-Агро 2018» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просило скасувати судові рішення і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що оскаржена постанова апеляційного суду не відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 червня 2023 року у справі № 906/402/21, від 31 травня 2023 року у справі № 910/18193/21, 01 вересня 2020 року у справі № 907/29/19 щодо реорганізації КСП.
СТОВ «Нива» починаючи з 2000 року не вносилася плата за користування земельною ділянкою, натомість ФГ «Полісся-Агро 2018» починаючи з 2018 року сплачувало плату за користування земельною ділянкою площею 109,433 га, цільове призначення для ведення фермерського господарства, що свідчить про добросовісність користування ФГ «Полісся-Агро 2018» спірною земельною ділянкою (наявні в матеріалах справи).
Відхиляючи заяви відповідачів про застосування позовної давності, суд першої інстанції помилково виходив із того, що позивач дізнався про своє порушене право лише 29 жовтня 2019 року, коли ним було отримано інформаційні довідки із Державного реєстру прав на нерухоме майно щодо спірних земельних ділянок. В той же час, частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи те, що спірні земельні ділянки були сформовані у державному земельному кадастрі ще у 2014 року, а похідні від них речові права щодо ОСОБА_1 були зареєстровані у 2016 році, позивач мав можливість спостерігати за власними земельними ділянками за допомогою публічної кадастрової карти, яка знаходиться у відкритому та безоплатному доступі і виявити порушення його прав на спірні земельні ділянки. 
Крім того суди не врахували висновки, викладені Верховним Судом в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 483/1863/17, розглянули указаний спір в порядку цивільного судочинства, в той час як на момент відкриття провадження у справі ОСОБА_1 було зареєстроване фермерське господарство. За клопотанням відповідачів ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 18 серпня 2020 року провадження у цій справі було закрито. Представнику позивача роз`яснено право на звернення з таким позовом до суду господарської юрисдикції. Проте постановою Київського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року зазначену ухвалу скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідачі звертали увагу судів на обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту, проте відповідні аргументи суди проігнорували. В оскаржуваному рішенні суд послався на частину другу статті 152 ЗК України, відповідно до якої право на захист порушених прав має власник земельної ділянки або землекористувач. Відсутність у позивача зареєстрованого права на земельну ділянку виключає можливість захисту такого права шляхом пред`явлення негаторного позову. Отже, суд першої інстанції неправильно застосував норму матеріального права, а суд апеляційної інстанції проігнорував аргументи відповідачів з цього приводу.
Оскаржувана постанова ухвалена судом апеляційної інстанції в судовому засіданні, яке проведено без участі представників сторін. При цьому суд, аналізуючи клопотання представників сторін про відкладення розгляду справи, послався на відсутність поважних причин для їх задоволення, а неявка представників сторін не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом. Проте розглянуті судом клопотання представників сторін стосувалися судового засідання, призначеного на 22 листопада 2024 року. Про проведення судового засідання 16 грудня 2024 року сторони не повідомлялися.
У лютому 2025 року ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області подало до Верховного Суду відзиви на касаційну скаргу, в яких зазначило, що позовна вимога в частині визнання недійсним наказів ГУ Держгеокадастру щодо надання земельних ділянок в оренду, тобто ненормативні акти, що застосовуються одноразово і з прийняттям яких виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронних законом інтересів, не може бути задоволена, оскільки такі накази вичерпали свою дію шляхом виконання. Судами проігнорованого той факт, що з моменту початку функціонування Публічної кадастрової карти з 01 січня 2013 року відомості про земельні ділянки, що містяться в Державному земельному кадастрі є відкритими та загальнодоступними. Вказане свідчить про ймовірну обізнаність позивача з 2014 року щодо можливого порушення його прав та інтересів, а відтак можливість звернення до суду за їх захистом. Отож судами помилково не застосовано частину четверту статті 267 ЦК України.
У березні 2025 року СТОВ «Нива» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просило касаційну скаргу ФГ «Полісся-Агро 2018» залишити без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін.
Відзив мотивований тим, що правовідносини у наведених в касаційній скарзі справах не є подібними, а висновки, які, на думку скаржника, не враховані судом апеляційної інстанції, не суперечать висновкам, зробленим Верховним Судом у названих скаржником постановах. Відповідачами у справі не спростовано наявності у позивача права постійного користування на спірні земельні ділянки. Позивачем позовна давність не пропущена, навіть з урахуванням гіпотетичної можливості дізнатися про порушення своїх прав іншими особами під час обробітку землі за договорами суборенди. 
Рух справи, межі та підстави касаційного перегляду
Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі. 
В ухвалі вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктом 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду: від 28 червня 2023 року у справі № 906/402/21, від 31 травня 2023 року у справі № 910/18193/21, від 01 вересня 2020 року у справі № 907/29/19, від 21 вересня 2021 року у справі № 925/1176/20, від 03 червня 2020 року у справі № 917/841/19, від 16 січня 2019 року у справі № 483/1863/17, від 13 березня 2018 року у справі № 348/992/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 317/2520/15-ц, від 22 серпня 2018 року у справі № 606/2032/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 272/1652/14-ц, порушення норм процесуального права - частини перша, третя статті 411 ЦПК України).
Ухвалою Верховного Суду від 14 квітня 2026 року справу призначено до судового розгляду. 
Позиція Верховного Суду
Щодо касаційного оскарження ФГ «Полісся-Агро 2018» рішення Іванківського районного суду Київської області від 31 травня 2023 року в частині позовних вимог СТОВ «Нива» про визнання недійсними й скасування рішень, визнання договорів недійсними, скасування записів про державну реєстрацію прав стосовно земельної ділянки з кадастровим номером 3223584400:13:002:0001.
За змістом пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та пункту 9 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесений до Реєстру.
Під час касаційного перегляду справи з`ясовано, що касаційна скарга в зазначеній частині подана на судове рішення, що не може бути предметом касаційного перегляду, оскільки аналіз змісту апеляційної скарги ФГ «Полісся-Агро 2018» на оскаржену постанову Київського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року, цієї постанови апеляційного суду та Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що рішення Іванківського районного суду Київської області від 31 травня 2023 року в частині позовних вимог СТОВ «Нива» стосовно земельної ділянки з кадастровим номером 3223584400:13:002:0001 апеляційний суд постановою від 16 грудня 2024 рокуне переглядав.
Колегія суддів враховує, що ФГ «Полісся-Агро 2018» та інші учасники справи постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2024 року у цій справі не оскаржували, а ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2024 року (провадження № 61-5088ск24) повернуто ФГ «Полісся 2016» касаційну скаргу на рішення Іванківського районного суду Київської області від 31 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2024 року.
З огляду на неможливість оскарження у касаційному порядку рішень суду першої інстанції, які не переглядалися в апеляційному порядку, касаційне провадження в цій частині слід закрити.
Щодо касаційного оскарження ФГ «Полісся-Агро 2018» судових рішень в частині позовних вимог СТОВ «Нива» про визнання недійсними й скасування рішень, визнання договорів недійсними, скасування записів про державну реєстрацію прав стосовно земельної ділянки з кадастровим номером 3223584400:12:002:0002.
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу. 
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (частина перша статті 19 ЦПК України). 
Тобто, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.
Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (частина перша статті 20 ГПК України). 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 922/1830/19 (провадження № 12-91гс20) зазначено, що:
«у попередніх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що у правовідносинах користування земельною ділянкою, наданою фізичній особі для ведення фермерського господарства, відбувалася фактична заміна орендаря й обов`язки землекористувача земельної ділянки перейшли до фермерського господарства з дня його державної реєстрації. Оскільки фермерські господарства є юридичними особами, спори щодо права власності чи іншого речового права на землю фермерських господарств з іншими юридичними особами, органами, уповноваженими здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, прокурором, який обґрунтовує позовні вимоги порушенням інтересів держави у сфері розпорядження ділянками державної та комунальної власності, треба розглядати за правилами господарського судочинства (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 348/992/16-ц, від 22 серпня 2018 року у справі № 606/2032/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 317/2520/15, від 21 листопада 2018 року у справі № 272/1652/14-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 388/1103/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 704/29/17-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 628/774/18, від 3 липня 2019 року у справі № 637/116/18).
Відповідно до статті 1 Закону № 973-IV, і відповідно статті 42 ГК України фермерське господарство є формою підприємницької діяльності, а надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення власної підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Тобто земельні відносини, які є основою створення та діяльності фермерського господарства, проходять у динаміці два етапи: 1) отримання засновником фермерського господарства права (власності або оренди) на землю як передумова створення фермерського господарства; 2) створення фермерського господарства, внаслідок чого особу засновника заміщує фермерське господарство як землекористувач, який веде господарську діяльність на земельній ділянці. Цей комплекс відносин є нерозривним, одне не існує без іншого в межах легітимної процедури створення фермерського господарства. Хоча, як зазначалося вище, земельна ділянка надається фізичній особі, однак метою надання є подальше створення фермерського господарства як суб`єкта підприємництва (господарювання) з переданням цьому суб`єкту земельної ділянки. Отже, в процесі створення фермерського господарства його засновник має обмежені правомочності щодо землі, оскільки його обов`язком є створення фермерського господарства, що і буде користувачем цієї землі. Аналізуючи відносини щодо створення фермерського господарства і набуття ним права власності (користування) землею, можна зробити висновок, що de jure отримує землю фізична особа - засновник фермерського господарства, однак de facto він діє в інтересах створюваного ним фермерського господарства. У спорах щодо земельних відносин при розмежуванні юрисдикції між цивільними і господарськими судами на першому місці - зміст правовідносин і вже другорядне значення надається суб`єктному складу (фізична чи юридична особа). Адже господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності як за участю юридичних осіб, так і за участю фізичних осіб- підприємців, а в певних випадках і за участю осіб, які не мають статусу суб`єкта господарювання. 
З метою забезпечення єдності та сталості судової практики Велика Палата Верховного Суду зазначає, що спори щодо користування землями фермерського господарства, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами, мають розглядатися господарськими судами незалежно від того, чи отримувала фізична особа раніше земельну ділянку для створення фермерського господарства і того, чи створила вона це фермерське господарство».
Суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).
Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги (частина друга статті 414 ЦПК України).
У справі, що переглядається:
суди встановили, що 01 серпня 2014 року між ГУ Держземагентства у Київській області та ОСОБА_1 укладено договір оренди № б/н земельної ділянки площею 109,4330 га, кадастровий номер 3223584400:12:002:0002, з цільовим призначенням «для ведення фермерського господарства»; 31 травня 2018 року ОСОБА_1 уклав договір суборенди земельної ділянки 3223584400:12:002:0002 із ФГ «Полісся 2016» строком на 45 років; 16 жовтня 2018 року ФГ «Полісся 2016» уклало наступний договір суборенди № 17/02 земельної ділянки з кадастровим номером 3223584400:12:002:0002 із ФГ «Полісся-Агро 2018» строком дії до 16 жовтня 2021 року. Додатковим договором про внесення змін до Договору суборенди № 17/02 від 16 жовтня 2018 року сторони узгодили новий строк дії договору - на 45 років, до 01 серпня 2063 року;
отже, цей спір виник між СТОВ «Нива» та відповідачами з приводу користування землями, які 01 серпня 2014 року надані ОСОБА_1 в оренду для ведення фермерського господарства;
згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 08 вересня 2016 року зареєстровано ФГ «Полісся 2016», засновником якого є  ОСОБА_1 , в процесі припинення юридична особа не перебуває.
Тому цей спір в оскарженій частині повинен розглядатися господарським судом.
Факт укладення ОСОБА_1 як фізичною особою 31 травня 2018 року договору суборенди земельної ділянки 3223584400:12:002:0002 із створеним ним фермерським господарством - ФГ «Полісся 2016» не впливає на визначення юрисдикції цього спору, оскільки за висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 жовтня 2022 року у справі № 922/1830/19 всі спори щодо користування землями фермерського господарства мають розглядатися господарськими судами
Оскільки такий спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, провадження у цій справі в оскарженій частині належить закрити.
За встановлення обов`язкової підстави для скасування судових рішень, суд касаційної інстанції інші підстави відкриття касаційного провадження не аналізує.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (частина перша статті 414 ЦПК України).
З огляду на те, що суди попередніх інстанцій розглянули справу з порушенням правил юрисдикції, Верховний Суд доходить висновку про наявність підстав для скасування судових рішень із закриттям провадження у справі в оскарженій частині відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Оскільки апеляційний суд розглядав апеляційну скаргу ФГ «Полісся-Агро 2018», що надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , підлягає скасуванню і відповідна постанова Київського апеляційного суду від 08 лютого 2024 року в оскарженій частині.
У разі закриття судом касаційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача постановляє в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків закриття провадження щодо кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, чи передачі справи частково на новий розгляд або для продовження розгляду.
У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору (частина четверта статті 414 ЦПК України).
З огляду на те, що Верховний Суд дійшов висновку на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України закрити провадження у справі в оскарженій частині, суд відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України роз`яснює позивачеві його право протягом десяти днів із дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.
Керуючись статтями 255, 389, 396, 400, 409, 414, 416, 418 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Закрити касаційне провадження у справі № 366/848/20 за касаційною скаргою Фермерського господарства «Полісся-Агро 2018» на рішення Іванківського районного суду Київської області від 31 травня 2023 року в частині позовних вимог Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива» про визнання недійсними й скасування рішень, визнання договорів недійсними, скасування записів про державну реєстрацію прав стосовно земельної ділянки з кадастровим номером 3223584400:13:002:0001.
Касаційну скаргу Фермерського господарства «Полісся-Агро 2018» задовольнити частково.
Рішення Іванківського районного суду Київської області від 31 травня 2023 року, постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року в частині вирішення позовних вимог Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива» про визнання недійсними й скасування рішень, визнання договорів недійсними, скасування записів про державну реєстрацію прав стосовно земельної ділянки з кадастровим номером 3223584400:12:002:0002 скасувати.
Провадження у справі № 366/848/20 в зазначеній частині закрити.
Роз`яснити Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Нива», що розгляд справив частині вирішення позовних вимог Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива» про визнання недійсними й скасування рішень, визнання договорів недійсними, скасування записів про державну реєстрацію прав стосовно земельної ділянки з кадастровим номером 3223584400:12:002:0002 віднесено до юрисдикції господарського суду, і протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення позивач може звернутися до Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко