Справа № 161/13392/26 
Провадження № 1-кп/161/1273/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк        25 червня 2026 року  
Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням
головуючого - судді ОСОБА_1 , 
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025030580001823 від 21 червня 2025 року про обвинувачення  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Берегове, Рожищенського району, Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого оператором комп`юторного набору ТОВ «Норді», одруженого, раніше судимого:
- 20.05.2025 року Рожищенським районним судом Волинської області ст. 287 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, який сплачено, 
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 , близько 17 години 10 хвилин, 21.06.2025, керуючи технічно справним транспортним засобом, мотоциклом «Lifan SR220-4V», реєстраційний номер 
 НОМЕР_1 , рухаючись ним вулицею Ковельська у місті Луцьку, Волинської області в напрямку вулиці Державності, зі швидкістю 86,4 – 93,6 км/год, в порушення п.п. 2.3. (б), 12.4. та 12.9 (б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, перевищив максимальну швидкість, та при виникненні небезпеки для руху, виїзду з другорядної дороги, праворуч, транспортного засобу, легкового автомобіля «Fiat Panda» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , допустив зіткнення з останнім, маючи змогу цього уникнути при дотриманні безпечної швидкості руху, внаслідок чого пасажир мотоцикла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримала тілесні ушкодження.
Внаслідок грубих порушень вищевказаних Правил дорожнього руху України водій ОСОБА_4 спричинив пасажиру  ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді компресійних багатоуламкових переломів тіл 7 - 9 грудних хребців ІІ ст. без компресії спинномозкового каналу, перелому остистого відростка 7 грудного хребця, закритого перелому лобкової кістки зліва та обох сідничних кісток із задовільним стоянням фрагментів, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для загоєння переломів необхідний час більше 21 доби, відкритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку з раною на потиличній ділянці голови, яка відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та садна в ділянці лівої стопи, яке відноситься ко категорії легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, перебуває грубе порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 2.3. (б), 12.4. та 12.9 (б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306:
-п. 2.3. (б) Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
-п. 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год;
п. 12.9. Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 , своїми необережними протиправними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та показав, що він дійсно за вказаних обставин, місця та часу вчинив дане кримінальне правопорушення. Повідомив, що виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження, сталися саме внаслідок його необережних дій. У вчиненому щиро розкаявся. Просив суворо його не карати. 
Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні просив розгляд кримінального провадження проводити в порядку ч.3 ст.349 КПК України, зазначив, що він правильно зрозумів зміст фактичних обставин кримінального провадження і вважає недоцільним їх дослідження, оскільки вони ніким не оспорюються. Посилання ОСОБА_4 не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просив суд врахувати повне визнання вини його підзахисним, його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Враховуючи повне визнання вини його підзахисного та не оспорювання стороною захисту фактичних обставин інкримінованого кримінального правопорушення, вважав можливим розгляд даного кримінального провадження провести на підставі ч.3 ст.349 КПК України та призначити не суворе покарання у вигляді штрафу.
Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні повністю ствердила показання обвинуваченого щодо фактичних обставин справи. Просила обвинуваченого суворо не карати та провести розгляд даного кримінального провадження проводити в порядку ч.3 ст.349 КПК України.
В постанові Об`єднаної Палати ККС ВС від 16 вересня 2024 року у справі № 444/870/22 Верховний Суд зазначив, що суд у конкретному кримінальному провадженні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, у тому числі, у разі часткового заперечення винуватості особи у вчиненні окремого кримінального правопорушення в сукупності кримінальних правопорушень, яке має окрему кваліфікацію, або є окремим епізодом кримінального правопорушення, чи невизнання цивільного позову, та у такому випадку щодо цих оспорюваних обставин провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини. Такий порядок розгляду кримінального провадження не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, визначені в ч. 1 ст. 91 КПК.
Визнавши недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, проти чого не заперечують учасники судового провадження, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку, суд обмежився лише допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням таких матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, встановивши всі обставини, які підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні, визначені в ч. 1 ст. 91 КПК.
Аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки він вчинив дії, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину і тяжкості наслідків, що настали.
При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
До обставин, які, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, які відповідно до вимог ст.67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд не вбачає.
Поряд з цим, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує інформацію про стан його здоров`я, який не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра та за допомогою до них не звертався, вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, має постійне місце реєстрації та проживання, має інвалідність II групи, одружений, потерпіла претензій ні матеріального, ні морального характеру до обвинуваченого не має, просить обвинуваченого суворо не карати, тому суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства та призначає покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, у виді штрафу, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік. 
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує грубе порушення Правил дорожнього руху з боку обвинуваченого, що спричинило середньої тяжкості ушкодження, також встановлено судом, що керування транспортними засобами не є основним джерелом доходу та засобом для існування обвинуваченого, тому суд приходить до висновку про призначення ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на строк один рік.
Суд вважає, що дане покарання буде необхідним і достатнім для виправлення, перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, так і іншими особами.
Речові докази підлягають вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.
Судові витрати, згідно ст.124 КПК України, що підтверджені документально, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 .
Арешт, накладений на майно, згідно ухвали слідчого судді від 26 червня 2025 року – скасувати. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України призначивши покарання у виді штрафу в розмірі 3000 (три тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнути з ОСОБА_4 в доход держави 24 176 (двадцять чотири тисячі сто сімдесят шість) грн 05 (п`ять) коп. судових витрат у справі за проведення експертиз.
Речові докази: транспортний засіб «Fiat Panda» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходиться на території спеціального майданчика в смт. Торчин, Луцького району - передати за належністю ОСОБА_8 .
Мотоцикл марки «Lifan SR 220-4V» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на території спеціального майданчика в смт. Торчин, Луцького району - передати за належністю ОСОБА_4 .
Диск з відеозаписом та картку пам`яті – залишити при матеріалах кримінального провадження.
Арешт на майно, який накладений ухвалою слідчого судді 26 червня 2025 року – скасувати.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: