ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 червня 2026 року м. Житомир справа № 240/24769/25
категорія 113080000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, 

установив:
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач-1, ІНФОРМАЦІЯ_3 ) щодо невнесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі – ЄДРПВР) про виключення його з військового обліку відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 05 липня 2022 року №1785/17 та запису у військовому квитку серії НОМЕР_1 і зобов`язання виключити такі дії та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі – відповідач-2, ІНФОРМАЦІЯ_3 ) видати наказ про виключення його з військового обліку відповідно до зазначеної довідки та на підставі пункту 3 частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що чинне законодавство не містить норм, які б передбачали механізм та підстави для поновлення на військовому обліку осіб, які попередньо були виключені з військового обліку у зв`язку з непридатністю до військової служби. Наведене, на переконання позивача, свідчить, що повторне взяття його на військовий облік в якості військовозобов`язаного є таким, що не відповідає положенням чинного законодавства. жодного факту порушення позивачем правил військового обліку відповідачем не зафіксовано. Ні протоколу, ні постанови про порушення позивачем правил військового обліку відповідачем щодо позивача складено не було. Наведене, на переконання позивача, підтверджує вчинення відповідачем протиправних дій, які порушую його права.
Ухвалою суду від 13 листопада 2025 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов та витребуваних судом документів.
15 грудня 2025 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач-2 просить у задоволенні позову відмовити. Зауважує, що єдиною процесуально визначеною підставою для виключення з військового обліку військовозобов`язаних є наказ начальника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки як індивідуальний правовий акт, із вказівкою посадовій особі відділення обліку та бронювання щодо вчинення дій по виключенню з військового обліку. Наведене, на переконання відповідача-2, свідчить, що позовні вимоги щодо зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_4 видати наказ про виключення з військового обліку ОСОБА_1 є безпідставні і неправомірні.
У відповіді на відзив позивач зауважує, що поновлення його на військовому обліку відбулося безпідставно, а належних та допустимих доказів, які б підтверджували законність такого поновлення, відповідач-2 не надав.
01 січня 2026 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач-1 просить у задоволенні позову відмовити. Наголошує, що згідно приписів Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800 (далі – Положення №402) сама довідка ВЛК не є належною та не створює юридичних наслідків у розрізі наявності підстав для виключення з військового обліку офіцера запасу. В умовах воєнного стану, не надання постанови ВЛК затвердженої штатною ВЛК (11-та регіональною військово-лікарською комісією Міністерства оборони України) про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку щодо офіцера запасу, оформленої свідоцтвом про хворобу, є порушенням вимог Положення №402. У свою чергу, постанови ВЛК оформлені довідками вважаються такими, що не набрали законної сили та не являються підставами для виключення офіцерів запасу з військового обліку за станом здоров`я. Саме не дотримання вимог законодавства призвело до незаконного виключення з військового обліку у період часу з 24 лютого 2022 року по 07 серпня 2023 року офіцерів запасу на підставі довідок штатної ВЛК, без отримання від військовозобов`язаного затвердженого 11 Регіональною ВЛК свідоцтва про хворобу за станом здоров`я. ОСОБА_1 є офіцером запасу, який був виключний з військового обліку на підставі довідки військово-лікарської комісії від 10 березня 2022 року, а не на підставі свідоцтва про хворобу, що є незаконним. Тому на виконання розпорядження начальника управління персоналу штабу Військової частини НОМЕР_2 від 29 серпня 2023 року №502/2/1/6/1613 щодо незаконного виключення з військового обліку офіцерів запасу та відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення №402 та наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 05 вересня 2024 року №386, офіцери запасу, в тому числі й ОСОБА_1 , які були виключені з військового обліку військовозобов`язаних офіцерського складу запасу за станом здоров`я упродовж 2022 – 2023 років з порушенням вимог керівних документів, поновлені на військовому обліку. Після надання ОСОБА_1 свідоцтва про хворобу, яким буде затверджено довідку ВЛК про такий стан як «непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку», до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів будуть внесені зміни про його виключення, відповідно до чинного законодавства. Додатково зауважує, що довідка ВЛК, яку надав позивач, містить прізвище ОСОБА_2 , а не ОСОБА_3 . Така розбіжність у написанні прізвища є істотною, оскільки персональні дані у документах військово-лікарської комісії мають точно відповідати даним особи, щодо якої приймається медичний висновок. 
16 січня 2026 року до суду надійшла відповідь на відзив. Позивач, покликаючись на приписи глави 3 розділу ІІ Положення №402, стверджує, що на момент проходження ним медичного огляду ВЛК не було передбачено вимоги щодо затвердження постанови ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку штатною ВЛК. Отже, довідка військово-лікарської комісії від 05 липня 2022 року №1785/17, якою позивача визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, не підлягала затвердженню штатною ВЛК, є оформленою та виданою позивачу згідно положень глави 3 розділу ІІ Положення № 402 та, відповідно, є належним та допустимим доказом, який засвідчує непридатність позивача до військової служби з виключенням з військового обліку. Крім того, звертає увагу суду, що зазначена довідка не була скасована в адміністративному чи судовому порядку, та є чинною на момент розгляду даної справи. Покликаючись на позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 12 грудня 2023 року у справі №160/7116/19 та від 15 серпня 2024 року у справі №380/8337/23, з урахуванням тверджень ІНФОРМАЦІЯ_4 , що позивача було безпідставно виключено через недоліки, які були допущені посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 , на переконання позивача, поновлення його на військовому обліку з таких мотивів є порушенням принципу «належного урядування» з боку ІНФОРМАЦІЯ_4 , який отримує вигоду від своїх протиправних дій.
За результатами вивчення заяв по суті спору суд дійшов висновку, що для повного та об`єктивного його вирішення необхідно витребувати у ІНФОРМАЦІЯ_4 належним чином засвідчену копію наказу про поновлення на військовому обліку ОСОБА_1 , а також копії документів, які підтверджують вчинення дій по оформленню щодо ОСОБА_1 визначених медичних документів та направленню їх до Центральної військово-лікарської комісії м. Київ для розгляду та затвердження, на виконання підпункту 1.2 пункту 1 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05 вересня 2023 року №386, наслідки їх розгляду, а у разі відсутності таких документів – письмові пояснення щодо цього.
Наведене обумовило постановлення 19 січня 2026 року відповідної узвали, якою також продовжено строк розгляду справи на більш тривалий розумний термін та зупинено провадження у справі до дати отримання витребуваних документів.
05 травня 2026 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача-1 та документи. ІНФОРМАЦІЯ_3 зазначає, що начальником наказ про поновлення на військовому обліку ОСОБА_1 не видавався, оскільки чинним законодавством України не передбачено окремої процедури поновлення на військовому обліку на підставі внутрішніх наказів. Натомість вичерпний перелік підстав для виключення з військового обліку та процедуру проведення такого виключення визначено законодавством. У зв`язку з тим, що під час виключення офіцерів запасу, зокрема ОСОБА_1 , було порушено встановлену процедуру, фактично мало місце не поновлення на військовому обліку як окрема юридична дія, а усунення наслідків раніше вчинених неправомірних дій з метою відновлення попереднього правового становища особи, оскільки останнім не було виконано всіх умов, визначених законодавством. З метою виконання вимог абзацу 2 підпункту 1.1 пункту 1 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 05 вересня 2023 року № 386, начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 27 вересня 2023 року видано розпорядження № 1/4186 про виклик відповідної категорії офіцерів запасу для їх прибуття до ТЦК та СП, подання необхідних документів, оформлення медичних матеріалів та подальшого направлення їх на затвердження до штатної військово-лікарської комісії з метою завершення процедури виключення з військового обліку відповідно до вимог законодавства. Проте ОСОБА_1 до територіального центру комплектування та соціальної підтримки не прибував, свідоцтво про хворобу не подав, у зв`язку з чим посадові особи були позбавлені можливості здійснити дії, передбачені пунктом 22.3 глави 22 розділу II Положення № 402. Також зауважує, що доводи позивача, викладені у відповіді на відзив, ґрунтуються на положеннях, які регулюють питання повторного медичного огляду під час чергового атестування. Зазначені норми стосуються іншої правової процедури та не мають жодного відношення до спірних правовідносин у цій справі, предметом якої є правомірність виключення з військового обліку за станом здоров`я. Знову наголошує на помилковому написанні прізвища позивача у довідці ВЛК. Акцентує увагу, що ВЛК і ТЦК та СП є різними суб`єктами, тому оформлення довідки військово-лікарської комісії не належить до компетенції посадових осіб ТЦК та СП, а відтак покладення на останніх відповідальності за можливі недоліки у такому документі є безпідставним. У зв`язку з викладеним посилання позивача на порушення принципу «належного урядування» як допущення помилки з власної недбалості, на переконання відповідача-1, є юридично необґрунтованим, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями (бездіяльністю) посадових осіб ТЦК та СП та виявленими недоліками у довідці ВЛК.
Наведене обумовило постановлення 07 травня 2026 року ухвали про поновлення провадження у справі, в якій позивачу запропоновано протягом 5 днів з дня утримання цієї ухвали надати додаткові пояснення щодо суті спору, в разі їх наявності, з урахуванням наданих відповідачем документів та повідомлено, що після спливу визначеного судом строку справа буде розглянута на підставі наявних у ній матеріалів.
Згідно інформації з КП «ДСС» зазначена ухвала доставлена позивачу та його представнику в «Електронний кабінет» 07 травня 2026 року о 19:47 год.
Правом на надання додаткових пояснень позивач та його представник не скористалися. 
На підставі частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
Розглядаючи спір по суті, суд, на підставі наявних у справі доказів, установив, що 05 липня 2022 року військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 оформлено довідку №1785/17, в якій зазначено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на підставі статті 13-а графи ІІ Розладу хвороб, графи Б ТДВ непридатний до військової служби із виключенням з військового обліку.
05 липня 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_7 у військовому квитку позивача на підставі зазначеної довідки зроблений запис про виключення з обліку за станом здоров`я .
Аналогічна інформація була відображена станом на 24 травня 2025 року в електронному військово-обліковому документі позивача.
У подальшому станом на 02 вересня 2025 року в електронному військово-обліковому документі позивача змінено категорію обліку на військовозобов`язаний.
З метою приведення інформації у відповідність про виключення з військового обліку в ЄДРПВР, 04 вересня 2025 року позивач подав відповідну заяву до відповідача-1.
У зв`язку з відсутністю відповіді за результатами розгляду такої заяви ІНФОРМАЦІЯ_8 були направлені адвокатські запити.
Листом від 28 жовтня 2025 року №1/8176 ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив, що відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 05 вересня 2023 року №386 начальникам районний (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки було надано наказ поновити на військовому обліку офіцерів запасу, які були виключені з військового обліку за станом здоров`я упродовж 2022 – 2023 років з порушенням вимог керівних документів. Запропоновано ОСОБА_1 прибути до ІНФОРМАЦІЯ_5 для отримання роз`яснення щодо порядку прийняття рішення про виключення з військового обліку за станом здоров`я та оформлення визначених медичних документів.
Також судом установлено, що розпорядженням начальника штабу – заступника командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 28 серпня 2023 року №764/4286 за результатами перевірки законності виключення територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки офіцерів запасу з військового обліку упродовж 2022 – 2023 років, проведеною Військовою службою правопорядку, встановлено, що деякі ТЦК та СП всупереч вимогам пункту 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у вказаний період здійснювали виключення офіцерів запасу з військового обліку за відсутності оформленого відповідно до пунктів 22.5 та 22.6 глави 22 розділу ІІ Положення №402 свідоцтва про хворобу, розглянутого ВЛК регіону. Станом на 16 серпня 2023 року органами управління Служби правопорядку виявлено, зокрема, 208 офіцерів запасу, які безпідставно були виключені з військового обліку.
З метою приведення порядку виключення офіцерів запасу з військового обліку у відповідність до вимог нормативно-правових актів, усунення виявлених порушень командувачам військ оперативних командувань « ІНФОРМАЦІЯ_9 », « ІНФОРМАЦІЯ_10 », « ІНФОРМАЦІЯ_11 », « ІНФОРМАЦІЯ_12 » висунуто вимогу, зокрема, організувати в ІНФОРМАЦІЯ_13 (в першу чергу тих, де виявлені вказані вище порушення) роботу по оформленню на офіцерів запасу, які були виключені з військового обліку з порушеннями вимог діючого законодавства, визначених медичних документів та правленню їх на затвердження ВЛК регіону. За результатами виконання заходів внести відповіді зміни до військо-облікових документів офіцерів запасу.
Розпорядженням начальника управління персоналу штабу Військової частини НОМЕР_2 від 29 серпня 2023 року №502/2/1/6/1613, на виконання зазначеного вище розпорядження, начальникам обласних ТЦК та СП направлено відповідну вимогу.
Наказом т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 05 вересня 2023 року №386 «Про проведення заходів щодо усунення недоліків при виключенні з військового обліку офіцерів запасу в ІНФОРМАЦІЯ_14 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІНФОРМАЦІЯ_16 та ІНФОРМАЦІЯ_17 упродовж 2022 – 2023 років» начальникам районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Житомирської області наказано до 09 вересня 2023 року своїми наказами поновити на військовому обліку офіцерів запасу, які були виключені з військового обліку за станом здоров`я упродовж 2022 – 2023 років з порушенням вимог керівних документів.
Відпрацювати та направити керівникам (головам) територіальних громад, установ та підприємств розпорядження на виклик вказаної категорії офіцерів запасу до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів та надання необхідних документів для підготовки медичних документів. По прибутті офіцерів запасу до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки оформити їм військово-облікові документи, надати роз`яснення щодо порядку прийняття рішення про виключення з військового обліку за станом здоров`я.
27 вересня 2023 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 підписане розпорядження №1/4186 про виклик відповідної категорії офіцерів запасу для їх прибуття до ТЦК та СП, подання необхідних документів, оформлення медичних матеріалів та подальшого направлення їх на затвердження до штатної військово-лікарської комісії з метою завершення процедури виключення з військового обліку відповідно до вимог законодавства. 
Однак, позивач на зазначений виклик не прибув.
Покликаючись на чинність довідки ВЛК від 05 липня 2022 року №1785/17 та запис у військовому квитку серії НОМЕР_1 , позивач стверджує про допущення відповідачем-1 протиправної бездіяльності, що полягає у невнесення до ЄДРПВР інформації про виключення його з військового обліку, що обумовило звернення до суду з відповідним позовом.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та на час розгляду справи не скасований.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 12 березня 1992 року №2232-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі – Закон України №2232-ХІІ).
За змістом частини 1, 3 та 9 статті 1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники – особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники – особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці – особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані – особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти – особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку.
Статтею 2 Закону України №2232-XII передбачено, що виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період.
Згідно з частиною 1 статті 27 Закону України № 2232-ХІІ у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі.
Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.
Згідно з приписами статті 33 Закону України №2232-XI військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.
Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Приписами частини 1 статті 34 Закону України №2232-ХІІ передбачено, що персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до підпункту 3 пункту 6 статті 36 Закону України № 2232-ХІІ Виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України – у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України – у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які визнані непридатними до військової служби.
Згідно пункту 1.1. глави 1 розділу І Положення №402, у редакції на момент складання довідки позивача, придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних установлює військово-лікарська експертиза.
Пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 закріплено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі – ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі – ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
Пунктом 2.2. цієї глави також передбачено, що штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі – ЦВЛК); ВЛК регіону; ВЛК евакуаційного пункту; ВЛК пересувної госпітальної бази.
Оформлення постав ВЛК врегульовано положеннями глави 22 розділу ІІ Положення №402.
Згідно підпункту «в» пункту 22.1 названої глави на офіцерів запасу, визнаних ВЛК непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, а також на військовозобов`язаних, резервістів, які знаходяться на зборах та визнані непридатними до подальшого проходження зборів, складається Свідоцтво про хворобу.
Відповідно до пункту 22.5 глави 22 розділу ІІ Положення №402 свідоцтво про хворобу у воєнний час складається на офіцерів запасу, визнаних непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку.
Як установлено судом 05 липня 2022 року позаштатною ВЛК складно довідку №1785/17, у якій зазначено, що ОСОБА_5 є непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
Однак, у порушення наведених вище норм Положення №402 зазначена довідка не була направлена на затвердження до штатної ВЛК регіону за наслідками якого мало бути оформлено свідоцтво про хворобу.
Отже на момент здійснення ІНФОРМАЦІЯ_7 запису у військовому квитку позивача про виключення його з військового обліку правові підстави для вчинення таких дій були відсутні.
Надаючи правову оцінку доводам позивача про порушення відповідачами принципу «належного урядування», суд зауважує на таке.
Як вірно зазначає позивач, принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною (inter alia), санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме собою суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункт 74).
У розглядуваній справі судом установлено, що правові підстави для виключення позивача з військового обліку станом на 05 липня 2022 року були відсутні, оскільки не оформлено свідоцтво про хворобу, яке б підтверджувало факт непридатності його до військової служби, а довідка ВЛК оформлена на інше прізвище.
При цьому за результатами виключення позивача з військового обліку такий не набув будь-якого нового права.
З огляду на викладене суд уважає безпідставним твердження позивача про порушення відповідачами принципу «належного урядування» внаслідок вчинення дій, метою яких є виправлення допущених помилок, які мали наслідком порушення порядку ведення військового обліку.
Додатково суд зауважує, що дії по відновленню позивача на військовому обліку вчинені відповідачем-1 на виконання наказу т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 05 вересня 2023 року №386 «Про проведення заходів щодо усунення недоліків при виключенні з військового обліку офіцерів запасу в ІНФОРМАЦІЯ_14 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІНФОРМАЦІЯ_16 та ІНФОРМАЦІЯ_17 упродовж 2022 – 2023 років».
Відповідно до вимог пункту 4 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються, зокрема, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло.
Під викладом обставин розуміється обґрунтування порушених прав та інтересів позивача оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача у сфері публічно-правових відносинах.
Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 – 4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з пунктами 2 – 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема про:
- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Суд зазначає, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.
Натомість, дії суб`єкта владних повноважень це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може виражатись, як приклад, у певних рішеннях, актах, листах тощо (тобто мати певне матеріальне вираження), які негативно впливають на права, свободи, інтереси фізичної чи юридичної особи.
Отже, невиконання суб`єктом владних повноважень своїх повноважень, встановлених законодавством становить бездіяльність цього суб`єкта, а дії, вчинені ним під час здійснення управлінських функцій, є діями суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України.
Таким чином, законодавством розмежовано поняття «дії» та «бездіяльність» суб`єктів владних повноважень.
Позивач у прохальній частині позовної заяви зазначає, що оскаржує бездіяльність невнесення відомостей до ЄДРПВР про виключення його з військового обліку відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 05 липня 2022 року №1785/17 та запису у військовому квитку серії НОМЕР_1 .
При цьому на обґрунтування позовних вимог зазначає про наявність запису про виключення його з військового обліку станом на 24 травня 2025 року та зміну таких відомостей станом на 02 вересня 2025 року, що свідчить про вчинення відповідних дій.
Однак, ані наказ наказу т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 05 вересня 2023 року №386, ані вчиненні ІНФОРМАЦІЯ_3 на його виконання дії позивач, звертаючи до суду, не оскаржує.
Суд зауважує, що визначитися з предметом спору має саме позивач, адже саме він є ініціатором судового процесу, а суд створює умови для реалізації ним процесуальних прав сторони спору.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 826/16958/17.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №640/7310/19 зауважила, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси, і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві: хто, який саме суб`єкт владних повноважень (а якщо відповідачем може бути суб`єкт господарювання, то який саме) порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать.
Відповідно до приписів частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 22 лютого 2024 року у справі №990/150/24 за змістом зазначеної норми це право суд може здійснити за результатом розгляду справи за наявності на це підстав. Тобто процесуальний закон надає право (не обов`язок) суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів.
Також у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 826/5117/17 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що якщо під час розгляду справи відбулися зміни у спірних правовідносинах, внаслідок яких обраний спосіб захисту стає неефективним, позивач вправі змінити спосіб захисту.
Однак позивач таким правом не скористався та заяви про міну позовних вимог не подав, що позбавляє суд можливості надати правову оцінку зазначеному вище наказу та діям, вчиненим на його виконання.
У контексті оцінки решти доводів сторін слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, пункт 29).
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у цій справі.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а згідно зі статтею 90 названого Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши обґрунтованість основних доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд уважає, що у задоволенні позову належить відмовити.
Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.
Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 257, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис

15.06.26