Справа № 346/2937/24 
Провадження № 22-ц/4808/610/26
Головуючий у 1 інстанції Коваленко Д. С. 
Суддя-доповідач Барков В. М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді  Баркова В. М.,
суддів:   Василишин Л. В.,
Максюти І. О.,
секретар:   Шемрай Н. Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє – адвокат Томин Сергій Володимирович, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє – адвокат Юркевич Христина Михайлівна, на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 січня 2026 року, в складі судді Коваленка Д. С., ухвалене в м. Коломия, Івано-Франківської області, повний текст якого складено 29 січня 2026 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Управління соціальної політики Коломийської міської ради, про розірвання шлюбу і визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Коломийської міської ради, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Управління соціальної політики Коломийської міської ради, про розірвання шлюбу і визначення місця проживання дитини.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 11 листопада 2017 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від спільного подружнього життя мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вказує, що з моменту укладення шлюбу між сторонами погіршилися сімейні відносини, виникли непорозуміння та конфлікти, у зв`язку з чим позивачка прийняла рішення про розлучення з відповідачем, про що повідомила останнього. Після цього, відповідач забрав у позивачки ключі від його квартири, у якій сторони проживали разом із спільною дитиною, та заборонив позивачці туди приходити. Після цього, відповідач забрав малолітню доньку та відвіз її до своїх батьків через що дитина пропускає заняття в Коломийському закладі дошкільної освіти (ясла-садок) № 11 «Сонечко», який відвідує з серпня 2021 року.
ОСОБА_2 зазначає, що працює на посаді завідувача аптеки № 2 в ТОВ «ФАРМАЦІЯ ІВАНОФРАНКІВЩИНИ» та має дохід, який може повністю забезпечити її та доньку. За місцем роботи характеризується позитивно. На обліку у нарколога чи психіатра не перебуває, не судима, до кримінальної відповідальності ніколи не притягувалась. З травня 2024 року орендує квартиру де наявні усі умови для проживання з малолітньою дитиною.
Тому, просила суд розірвати шлюб між нею та ОСОБА_1 , який зареєстрований Коломийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 553; неповнолітню дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати разом із позивачкою; після розірвання шлюбу, залишити позивачці прізвище « ОСОБА_4 ».
У серпні 2024 року ОСОБА_1 , звернуся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Коломийської міської ради, про визначення місця проживання дитини.
В обґрунтування зустрічного позову зазначив про те, що сімейні відносини між сторонами погіршилися через зміни у ОСОБА_2 поглядів на сім`ю, створення останньою конфліктних ситуацій, що призвело до прийняття нею рішення про розлучення.
Зазначає, що 08 квітня 2024 року позивачка заявила про відсутність почуттів до відповідача, про намір переїхати на орендовану квартиру та забрати доньку. 25 травня 2024 року, взявши з собою необхідні речі, дружина покинула квартиру, у той момент донька сторін захворіла, однак позивачка відмовилася від лікарняного по догляду за дитиною і вимагала віддати хвору дитину в дитячий садок, однак ОСОБА_1 від цієї пропозиції відмовився, оскільки дитина була ще хворою.
Узгодивши з дружиною, 24 травня 2024 року відповідач разом з дитиною переїхав до своїх батьків, однак позивачка не попередивши його забрала хвору дитину на орендовану квартиру, адресу якої йому не назвала. Однак, побачивши, що позивачка не впоралась зі своїми обов`язками, останній вирішив забрати хвору дитину до себе, на що позивачка погодилась.
ОСОБА_1 переконаний, що дочка повинна проживати з ним, за місцем реєстрації в квартирі, що належить останньому на праві приватної власності. Зазначає, що з січня 2001 року працює в Коломийському медичному фаховому коледжі ім. І. Франка на посаді викладача фізичного виховання вищої кваліфікаційної категорії з нормованим робочим днем. Оскільки ОСОБА_2 неодноразово висловлювалась з погрозами в його адресу про те, що забере дитину та вивезе її за кордон, вважає, що суд має визначити місце проживання дитини з ним.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 січня 2025 року залучено Управління соціальної політики Коломийської міської ради до участі у цій справі, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (т.2, а.с. 115-116).
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 січня 2026 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмету спору: Управління соціальної політики Коломийської міської ради, про розірвання шлюбу і визначення місця проживання дитини, а також зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмету спору: Управління соціальної політики Коломийської міської ради про визначення місця проживання дитини задоволено частково.
Розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , зареєстрований 11 листопада 2017 року (актовий запис: 553) Коломийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ). Після розірвання шлюбу залишено ОСОБА_6 прізвище: « ОСОБА_4 ». Визначено місце проживання ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), почергово з кожним з батьків, у такому загальному порядку: два тижні з матір`ю: ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ; два тижні з батьком: ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .
Порядок і строк виконання рішення: двотижневий період проживання дитини з кожним з батьків починається з 10:00 год. неділі та завершується через два тижні о 10.00 год. неділі. По завершенні двох тижнів, протягом яких дитина проживала з батьком чи матір`ю, той з батьків, з ким вона проживала, зобов`язаний супроводити (привезти) дитину до місця проживання іншого з батьків та передати під фізичну опіку іншого з батьків до 10.00 год. неділі. Перші два тижні, починаючи з першої неділі, яка настає за днем набрання цим рішенням законної сили, дитина проживає з матір`ю, а батько зобов`язаний до 10.00 год. першої неділі супроводити (привезти) дитину до місця проживання матері та передати її під фізичну опіку матері. А після цього, місце проживання дитини з батьками чергується, починаючи з батька.
В іншій частині позовних вимог первісного та зустрічного позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 січня 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Томин С. В., подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду в частині визначення місця проживання дитини скасувати, ухвалити нове рішення, яким визначити місце проживання ОСОБА_3 із батьком, ОСОБА_1 .
Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що суд не дослідив того, що у матеріалах справи достатні докази того, що для ОСОБА_1 сім`я завжди була в пріоритеті, натомість ОСОБА_2 , нехтуючи сімейними цінностями, почала створювати конфліктні ситуації в сім`ї, що призвело до розлучення.
Крім того, існують підстави вважати, що ОСОБА_2 може застосовувати насильство до дитини. Одним з таких випадків була ситуація, яка мала місце 15 вересня 2025 року, коли ОСОБА_2 застосовуючи фізичну силу та психологічний тиск виштовхнула дитину із навчального класу школи.
Поза увагою суду залишилися інші підтверджені доказами обставини, у тому числі те, що ОСОБА_2 не має власного житла, змушена винаймати квартиру. У свою чергу ОСОБА_1 на праві власності належить двокімнатна квартира з усіма зручностями.
Також на думку апелянта важливою обставиною, яка впливає на здатність сторін приймати участь у вихованні дитини має також і графік їх роботи, оскільки в ОСОБА_2 напружений ненормований робочий графік, у зв`язку з чим вона не може достатньо приділяти дитині уваги. Натомість, апелянт працює у Коломийському медичному фаховому коледжі з нормованим робочим днем з 9:00 год до 17:00 год.
Крім того, зазначає, що судове засідання, яке відбулося 08 січня 2026 року було проведено за відсутності відповідача та його представника. Під час засідання судом було досліджено письмові докази, а саме висновок спеціаліста за результатами проведення психологічного дослідження, який на думку апелянта на увагу суду не заслуговував, оскільки такий ґрунтується на поясненнях матері, а також окремих письмових документах, наданих лише однією стороною – ОСОБА_2 . Отже, на думку апелянта такий висновок психолога не містить інформацію щодо предмета доказування, а тому не може бути належним доказом у цій справі.
В апеляційній скарзі на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 січня 2026 року, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє – адвокат Юркевич Х. М., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду в частині визначення місця проживання дитини скасувати, ухвалити нове рішення, яким визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 .
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд визначаючи місце проживання дитини з обома батьками по черговості, не врахував того, що таке проживання буде негативно впливати перш за все на емоційний стан дитини та в жодному разі не буде сприяти покращенню співпраці між сторонами та зменшенню ризику потенційних суперечок між ними, щодо виховання дитини.
Наголошує, що за час перебування ОСОБА_7 з батьком, дитина фактично проживала в с. Малий Гвіздець з бабусею та дідусем по батьковій лінії, а ОСОБА_1 приїжджав тільки ввечері, що підтверджується показами свідків. Даний факт свідчить про те, що батько не може поєднувати роботу та особисті справи з вихованням дитини на постійній основі.
За час перебування у селі дитина позбавлена спілкування з однолітками, іншими людьми, окрім членів родини, порушується звичний режим для дитини щодо відвідування занять та гуртків, тому після перебування у селі Іларії складніше повертатися до навчання.
На час розгляду справи ОСОБА_8 маніпулює домовленостями між ними щодо проживання дитини, не повертає дитину вчасно, фактично дитина проживає в селі з батьками відповідача, що свідчить про порушення визначеного судом графіку проживання дитини.
Крім того, суд ухвалюючи рішення про спільне проживання дитини з обома батьками не врахував того факту, що педагогами дошкільного закладу зауважено, що останнім часом малолітня дитина розповідає про сімейні непорозуміння між батьками зі словами приниження авторитету матері. Відтак, вважає, що фактичне проживання дитини з батьком буде сприяти формуванню негативного образу матері у розумінні дитини.
Також судом першої інстанції не визначено порядок проживання дитини із батьками у період святкових днів. Зокрема, проживання дитини із батьками, оскільки кілька років поспіль дитина буде проводити свій день народження, дні народження батьків та інші святкові дні з одним і ти же із батьків, що порушуватиме право іншого.
Разом з тим зазначає і те, що визначення місця проживання дитини з батьком додатково убезпечить останнього від мобілізації. Вважає, що такі дії цілеспрямовані виключно у власних інтересах, а не в інтересах дитини.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . ОСОБА_2 , в інтересах якої діє – адвокат Юркевич Х. М., вказує, що зазначені відповідачем аргументи щодо підстав скасування оскаржуваного рішення є недоведеними належним чином. У зв`язку з чим, просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, рішення суду в частині визначення місця проживання дитини скасувати та ухвалити нове рішення, яким визначити місце проживання малолітньої дитини з матір`ю ОСОБА_2 .
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 . ОСОБА_1  в інтересах якого діє – адвокат Томин С. В. зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не заслуговують на увагу, оскільки такі не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами, а також не відповідають дійсності. Також заперечує щодо вимоги позивачки про відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки позивачкою не надано суду належних доказів розрахунку та сплати витрат на правничу допомогу. Тому просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, заяву щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу залишити без розгляду.
За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Томина С. В., які просили задовольнити їх апеляційну скаргу, пояснення позивачки ОСОБА_2 та її представника адвоката Юркевич Х. М., які просили задовольнити свою апеляційну скаргу, пояснення малолітньої ОСОБА_3 , психолога ОСОБА_9 та представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Коломийської міської ради Бирчак Л. В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.
Як убачається з матеріалів справи, предметом розгляду як за первісним позовом, так і за зустрічним, було питання встановлення місця проживання дитини, яке найкраще буде відповідати її інтересам. Саме це питання врешті і вирішив суд за результатами розгляду справи в оскаржуваному рішенні.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).
Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (частина друга статті 162 СК України). Тобто, в частині другій статті 162 СК України вказані ті юридичні факти, які є підставами для відмови органом опіки та піклування або судом у переданні дитини для проживання.
При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України).
Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) зазначено: «закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності».
Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини до інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.
Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_10 (уклали шлюб, який зареєстровано між ними 11 листопада 2017 року в Коломийському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про що складено відповідний актовий запис № 553. Під час реєстрації шлюбу, ОСОБА_11 змінила своє прізвище з « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_4 » (т.1, а.с. 8).
Разом з цим, у зв`язку із розбіжністю у поглядах на сімейне життя між подружжям спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам ОСОБА_2 , і тому вона подала позов про розірвання шлюбу (том 1, а.с.1-5).
ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т. 1, а.с.11).
Відповідно до довідки ТОВ «Фармація Івано-Франківщини», яка видана ОСОБА_2 , вона дійсно працює на посаді завідувача аптеки № 2. І загальна сума нарахованого їй доходу за період з 01.06.2023 року по 30.04.2024 року складає 153 891,18 грн. (т. 1, а.с. 12).
Витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» вбачається, що ОСОБА_2 станом на 27.05.2024 року до кримінальної відповідальності не притягувалась, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (т.1, а.с.14)
Довідками з КНП "Коломийська ЦРЛ" СП "Поліклініка" № 556 та 237 від 27.05.2024 року стверджується, що ОСОБА_2 на диспансерному обліку не перебуває (т.1, а.с. 15,16).
Відповіддю від 28.05.2024 року Коломийського закладу дошкільної освіти № 11 «Сонечко» встановлено, що ОСОБА_3 виховується в Коломийському закладі дошкільної освіти № 11 «Сонечко» з серпня 2021 року. Відвідує дитина заклад з багатьма пропусками. Мати дівчинки ОСОБА_13 за роки відвідування дитини в закладі проявила себе як турботлива, хороша мати. Розуміючи характер своєї дитини, сприймає всі зауваження щодо дитини, реагує адекватно.Але батько: ОСОБА_14 часто висуває різні претензії до вихователів, музичного керівника, вчителя-логопеда та директора закладу. Створює конфліктні ситуації при розмові. Останнім часом ОСОБА_7 розповіла про сімейні непорозуміння між батьками. Відчувалась «робота» батька для підриву авторитету мати. Ані вихователі, ані інші педагогічні працівники закладу в дану ситуацію не вмішувались (т. 1, а.с. 17).
Актом обстеження умов проживання 04.06.2024 року підтверджується, що малолітня ОСОБА_3 відвідує ДНЗ № 11 «Сонечко». Мама ОСОБА_2 працює в аптеці оптових цін на посаді завідувача. Мамою ОСОБА_2 створено належні умови для виховання та проживання малолітньої ОСОБА_3 . Дитина забезпечена необхідними продуктами харчування, одягом засобами особистої гігієни (т. 1, а.с.55).
Відповідно до довідки з Коломийського закладу дошкільної освіти № 11 «Сонечко» від 03.06.2024 року № 34 ОСОБА_15 перебувала в закладі дошкільної освіти в травні 2023 року – 13 днів; червні 2023 року – 1 день; серпні 2023 року – 1 день; вересень 2023 року -3 дні; жовтень 2023 року -9 дні; листопад 2023 року – 5 дні; січень 2024 року – 5 дні; лютий 2024 року – 7 дні; березень 2024 року – 10 дні та травень 2024 року 9 дні (т. 1, а.с. 56).
Згідно з довідкою від 29 липня 2024 року, ОСОБА_1 працює за основним місцем роботи в Коломийському медичному фаховому коледжі ім. І.Франка на посаді керівника фізичного виховання та викладача фізичного виховання. Графік роботи протягом тижня з 08 години ранку до 17 години 15 хвилин вечора (т. 1, а.с. 57).
Довідкою про доходи встановлено, що ОСОБА_1 в період з січня 2024 року по червень 2024 року отримав заробітну плату у розмірі 99 088, 03 грн (т. 1, а.с.58).
Договором купівлі-продажу квартири від 26 травня 2010 року підтверджується, що ОСОБА_16 продав ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_3 . Квартира складається з двох житлових кімнат житловою площею 26 кв.м. загальною площею 47.8 кв.м. (т. 1, а.с. 59-60,61,62).
Витяг з протоколу № 10 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 31.07.2024 року підтверджує, що 30.07.2024 року обстежено умови проживання батька дитини ОСОБА_1 за реєстрацією малолітньої дитини по АДРЕСА_2 . У житлі створені належні умови для проживання та розвитку дитини (т. 1, а.с. 78 ).
Відповідно до диплому магістра НОМЕР_2 , ОСОБА_13 закінчила у 2021 році Тернопільский національний медичний університет імені І.Я. Горбачевського. Освітня програма Фармація (т. 1, а.с. 98).
Згідно відповіді на адвокатський запит від 15.08.2024 року № 48 01-26 за період з серпня 2021 ОСОБА_2 свою неповнолітню дочку ОСОБА_3 у садок № 11 «Сонечко» у хворому вигляді жодного разу не приводила (т.1, а.с.99).
Згідно з висновком про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 біля матері від 01.04.2025 року управління соціальної політики Коломийської міської ради, вважає за доцільне рекомендувати Коломийському міськрайонному суду визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 біля матері ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1, а.с.154-156).
Відповідно до договору оренди житлового приміщення, ОСОБА_17 та ОСОБА_2 25 березня 2025 року уклади договір оренди квартири в АДРЕСА_1 (т. 2, а.с. 212-214).
У ході опитування дитини апеляційним судом було встановлено, що дитина бажає проживати як із матір`ю, так і з батьком.
Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Коломийської міської ради в судовому засіданні апеляційного суду після опитування дитини просив залишити рішення суду без змін, оскільки вважав що таке рішення буде відповідати найкращим інтересам дитини.
У пункті 67 Загального коментаря № 14 від 29 травня 2013 року Комітет ООН з прав дитини зазначив, що в інтересах дитини доцільно виходити зі спільної батьківської відповідальності. Приймаючи рішення в інтересах дитини, суддя має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.
У Резолюції «Рівність і спільна батьківська відповідальність: роль батька» від 02 жовтня 2015 року № 2079 Парламентська Асамблея Ради Європи підкреслила необхідність поваги органів влади держав-членів до права батьків нести спільну відповідальність, забезпечивши, щоб сімейне право передбачало у разі роздільного проживання батьків або розірвання шлюбу можливість спільної опіки над дітьми в їх найкращих інтересах на основі взаємної згоди між батьками (пункт 2).
Крім того, Парламентська Асамблея Ради Європи звернула увагу, що розвиток спільної батьківської відповідальності допомагає подолати гендерні стереотипи щодо ролей, які нібито призначаються жінкам і чоловікам у сім`ї, і є очевидним відображенням соціологічних змін, які відбулися за останні п`ятдесят років в організації приватної та сімейної сфер (пункт 4).
Спільне батьківство слід сприймати як координацію між дорослими у їхніх батьківських ролях і здатність підтримувати та допомагати один одному, воно сприяє покращенню співпраці між батьками та зменшенню ризику потенційних суперечок, оскільки така модель вільна від тягаря переможець-переможений.
Водночас труднощі, пов`язані із спільною опікою, належать до початкового періоду адаптації, і завдяки тривалому контакту батьків ці труднощі поступово зникають. Спільна фізична опіка сприяє відкритому спілкуванню між батьками, мінімізації конфліктів та розчарувань, приносить користь стосункам матір-дитина і батько-дитина.
З урахуванням вищезазначеного, при вирішенні спору між розлученими батьками про визначення місця проживання дитини суд з урахуванням обставин справи має право розглянути питання щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків із забезпеченням контакту дитини з іншим з батьків чи застосування спільної фізичної опіки з почерговим проживанням дитини у помешканні кожного з батьків за відповідним графіком. У постановах від 26 жовтня 2022 року у справі № 750/9620/20, від 04 жовтня 2023 року в справі № 208/4667/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21, від 10 січня 2024 року у справі № 183/3958/20, від 16 лютого 2024 року у справі № 465/6496/19 Верховний Суд звертав увагу на можливість застосування судами моделі спільної фізичної опіки батьків над дитиною.
Суд першої інстанції правильно встановив, що як батько, так і мати дитини належним чином ставилися до виконання своїх батьківських обов`язків, позитивно характеризуються в побуті та професійній спільноті, не зловживають спиртними напоями чи наркотичними засобами, матеріально забезпечені та створили належні умови для виховання та розвитку дитини, у той же час між сторонами існує особистий конфлікт та неприязні стосунки, що унеможливило вирішення питання про фізичну опіку щодо їхніх спільної дитини в позасудовому порядку.
Під час вирішення питання щодо можливості встановлення спільної фізичної опіки, суд, окрім загальних обставин, має також враховувати: бажання кожного з батьків, щоб дитина проживала разом з ним, згоду на участь у її вихованні та піклуванні; наявність у обох батьків сталих відносин з дитиною та бажання останньої спілкуватися з обома батьками; відсутність обставин, зазначених у частині другій статті 161 СК України, а також інших обставин, що можуть становити загрозу інтересам дитини; наявність у кожного з батьків часу та можливості, що дозволяє належним чином опікуватися дитиною; місце проживання кожного з батьків, що знаходиться не далеко від звичайного місця проживання дитини (сформованих місць життєвих інтересів дитини) тощо.
Використання спільної фізичної опіки у цій справі спрямоване на залучення як батька, так і матері, у життя і виховання дитини, яка потребує як материнського, так і батьківського виховання, що у їх синтезі формують основу становлення дитини як повноцінного члена суспільства.
Батьки мають спільно приймати рішення щодо суттєвих питань виховання і розвитку дитини, узгодити порядок несення витрат на її утримання.
Матеріалами справи встановлено, що дитина прихильна до обох батьків, для гармонійного розвитку дитини вона може проживати як з матір`ю, так і з батьком.
Тому суд першої інстанції при вирішенні справи дійшов правильного висновку про можливість та доцільність застосування моделі спільної фізичної опіки над дитиною (почергового проживання з кожним із батьків за відповідним графіком), оскільки предметом розгляду справи було саме місце проживання дитини.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.
Керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Томин Сергій Володимирович, та ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Юркевич Христина Михайлівна, – залишити без задоволення.
Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 січня 2026 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 30 червня 2026 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

І. О. Максюта