ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року Справа № 915/754/21(915/106/26) 

м. Миколаїв 
Господарський суд Миколаївської області у складі судді Адаховської В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами справу
за позовом Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" Південноукраїнської міської ради (55000, Миколаївська область, м. Південноукраїнськ, вул. Європейська, буд. 8; код ЄДРПОУ 31948866)
до відповідача: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 )
про стягнення заборгованості,
установив:
Комунальне підприємство "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" Південноукраїнської міської ради звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою від 30.01.2026 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по оплаті за надані комунальні послуги з водопостачання, водовідведення та постачання теплової енергії за період з 01 червня 2013 року по 31 грудня 2025 року включно у сумі 29478,29 грн, з яких: 11437,69 грн - заборгованість за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення, 11446,53 грн - заборгованість за послуги теплопостачання, 4926,75 грн - інфляційні нарахування, 1667,32 грн - 3% річних.
Позивач також просить суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662,40 грн.
Позовні вимоги обгрунтовано посиланням на те, що КП "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" Південноукраїнської міської ради (далі - КП ТВКГ ПМР) є підприємством комунальної форми власності, основним видом діяльності якого згідно Статуту є задоволення потреб населення, підприємств, установ організацій в наданні послуг теплопостачання, водопостачання та водовідведення територіальної громади м.Південноукраїнська. На ім`я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрито особові рахунки Споживача комунальних послуг в кімнаті АДРЕСА_1. П`ятиповерховий гуртожиток "коридорного типу" має кімнати з койкомісцями. Нарахування водопостачання та водовідведення відбувається відповідно до показників приладів комерційного обліку (загальний) та розподіляється пропорційно між його мешканцями, які в свою чергу мають кожен свої окремі особові рахунки, теплопостачання розподіляється відповідно займаної площі. Станом на 01.01.2026 утворилась заборгованість по оплаті за комунальні послуги, а саме: водопостачання та водовідведення 11437,69 грн (одинадцять тисяч чотириста тридцять сім гривень шістдесят дев`ять копійок), постачання теплової енергії - 11 446,53 грн (одинадцять тисяч чотириста сорок шість гривень п`ятдесят три копійки). Письмовий договір надання комунальних послуг відсутній. Відсутність договору на постачання комунальних послуг не позбавляє споживачів зобов`язання сплачувати за спожиті послуги, оскільки такі зобов`язання у них виникають на підставі статей 11, 509, 526 ЦК України, Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та внаслідок фактичного споживання цих послуг, і є обов`язковими для виконання.
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 30.01.2026 справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/106/26 та на підставі ст. 7 КУзПБ визначено головуючим у справі суддю Адаховську В.С.
Відповідно до приписів ст. 176 ГПК України, судом вжито заходи до перевірки адреси зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (перебування) фізичної особи відповідача.
Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №2343137 від 16.02.2026 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 20.11.2009 по теперішній час.
Ухвалою від 16.02.2026 суд постановив: прийняти позовну заяву до розгляду в межах справи №915/754/21 про банкрутство Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" (ідентифікаційний код 31948866), відкрити провадження у справі та присвоїти їй номер 915/754/21(915/106/26); здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами. Судом також встановлено сторонам процесуальні строки для подання суду заяв по суті спору.
Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.
Ухвалу суду від 16.02.2026 відповідачу надіслано за адресою реєстрації та повернуто суду без вручення 03.03.2026 з довідкою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою".
Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
В разі коли фактичне місцезнаходження учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю особу.
Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на таку особу - учасника процесу.
Отже, у разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною адресою і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.
Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15.
За таких обставин можна дійти висновку, що повернення ухвали Господарського суду Миколаївської області від 16.02.2026 у справі №915/754/21(915/106/26) відбулось через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням, що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю адресою реєстрації, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомити суду про зміну свого місцезнаходження.
З зазначеного витікає, що відповідач вважається належним чином повідомленим про відкриття провадження у даній справі та встановлений судом процесуальний строк для подання суду заяв по суті справи.
Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України".
Відповідно до частин 5, 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, крім випадку, передбаченого частиною другою цієї статті.
Відповідач своїм правом у визначений судом строк на подання відзиву на позов, оформленого згідно вимог ст. 165 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, не скористався.
Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з приписами ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
Враховуючи, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву по суті позовних вимог, жодних заяв або клопотань, в тому числі щодо неможливості захисту своїх прав та законних інтересів в умовах воєнного стану, на розгляд суду не подав, суд, керуючись засадами рівності учасників судового процесу перед законом і судом, розумності строків розгляду справи, вважає обгрунтованим постановлення рішення в цій справі у розумний строк.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.
Комунальне підприємство "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" Південноукраїнської міської ради (далі - КП "ТВКГ" ПМР) є підприємством комунальної форми власності, основним видом діяльності якого згідно Статуту є задоволення потреб населення, підприємств, установ, організацій в наданні послуг теплопостачання, водопостачання та водовідведення територіальної громади м. Південноукраїнська.
Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №2343137 від 16.02.2026 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 20.11.2009 по теперішній час.
Як зазначає позивач, на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрито особові рахунки cпоживача комунальних послуг в кімнаті АДРЕСА_1. П`ятиповерховий гуртожиток "коридорного типу" має кімнати з койкомісцями. Нарахування водопостачання та водовідведення відбувається відповідно до показників приладів комерційного обліку (загальний) та розподіляється пропорційно між його мешканцями, які в свою чергу мають кожен свої окремі особові рахунки, теплопостачання розподіляється відповідно займаної площі. Відповідач не здійснює оплату комунальних послуг з червня 2013 року та станом на 01.01.2026 утворилась заборгованість по оплаті за комунальні послуги, а саме: водопостачання та водовідведення 11437,69 грн, постачання теплової енергії - 11 446,53 грн. Письмовий договір надання комунальних послуг відсутній. 
Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача до відповідача про стягнення заборгованості за комунальні послуги, а також інфляційних втрат та 3% річних.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд встановив таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №2189-VIII від 09.11.2017, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Згідно п.5 ч.2 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. 
Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулювалися також Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги".
Ці правовідносини до набрання чинності Законом України "Про житлово-комунальні послуги" №2189-VIII від 09.11.2017 було врегульовано таким чином.
Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (частина друга статті 19 Закону). Власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац сьомий частини першої статті 1 Закону). А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону). 
Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша статті 19 Закону).
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).
Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша статті 29 Закону).
Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону).
Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).
Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19), споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до п. 35 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 (зі змінами), розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.
Відповідно до п. 14 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 №690 (зі змінами), фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуг.
Згідно п. 37 зазначених вище Правил, розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитих послуг є календарний місяць.
Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиті послуги), якщо інший порядок та строки не визначені договором.
Як встановлено судом, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 20.11.2009 по теперішній час, відповідач є споживачем наданих КП "ТВКГ" ПМР житлово-комунальних послуг за даною адресою та має заборгованість по оплаті комунальних послуг за період з 01 червня 2013 року по 31 грудня 2025 року з водопостачання та водовідведення в сумі 11437,69 грн та з постачання теплової енергії в сумі 11446,53 грн.
Нарахування заборгованості здійснено позивачем за встановленими тарифами, які діяли в період виникнення заборгованості, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями постанов НКРЕКП, рішень виконкому Южноукраїнської міської ради та виконкому Південноукраїнської міської ради
А саме, холодна вода та водовідведення:
В період з 20 квітня 2011 року до 01 січня 2015 року діяв тариф, встановлений рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради №70 від 16.03.2011 на послуги водопостачання - 2,05 грн. за 1 м3; послуги водовідведення - 2,80 грн за 1 м3.
В період з січня 2015 року по січень 2016 року включно діяв тариф, встановлений постановою НКРЕКП № 798 від 16.12.2014 на послуги водопостачання - 6,68 грн. за 1 м3; послуги водовідведення - 8,66 грн за 1 м3.
В період з 01 лютого 2016 року по лютий 2018 року включно діяв тариф, встановлений постановою НКРЕКП №2868 від 26.11.2015 на послуги водопостачання - 7,53 грн. за 1 м3; послуги водовідведення - 10,46 грн за 1 м3.
В період з 12 березня 2018 року по 01 травня 2018 року діяв тариф, встановлений рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради № 38 від 21.02.2018 на послуги водопостачання - 9,41 грн. за 1 м3; послуги водовідведення - 13,36 грн за 1 м3.
В період з 02 травня 2018 року по 03 листопада 2021 року включно діяв тариф, встановлений рішенням виконавчого комітету №92 від 17.04.2018 на послуги водопостачання - 15,20 грн. за 1 м3; послуги водовідведення - 17,62 грн за 1 м3.
В період з 04 листопада 2021 року по 09 вересня 2025 року діяв тариф, встановлений рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради №350 від 02.11.2021 на послуги водопостачання - 26,68 грн. за 1 м3; послуги водовідведення - 32,29 грн за 1 м3. 
В період з 10 вересня 2025 року по теперішній час діє тариф, встановлений рішенням виконавчого комітету №346 від 10.09.2025 на послуги водопостачання - 43,08 грн. за 1 м3; послуги водовідведення - 57,60 грн за 1 м3.
Інформацію щодо нарахування за послугу помісячно відображено у звіті позивача по нарахуванню за послуги з водопостачання та водовідведення, який додано до позовної заяви.
Постачання гарячої води:
В період з 01 червня 2012 року по липень 2014 року діяв тариф, встановлений рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради №137 від 16.05.2012 на послуги постачання гарячої води - 8,66 грн за 1 м3; на послуги опалення багатоповерхових будинків - 1,03 грн. за 1 м2 опалювальної площі в місяць протягом року.
В період з 01 серпня 2014 року по листопад 2014 року включно діяв тариф, встановлений постановою НКРЕКП № 664 від 13.06.2014 на послуги постачання гарячої води: за умови підключення рушникосушильників до системи гарячого водопостачання - 11,55 грн. за 1 м3, за відсутності рушникосушильників - 10,85 грн. за 1 м3; на послуги опалення багатоповерхових будинків - 4,02 грн. за 1 м2 за місяць протягом опалювального періоду, тариф на опалення діяв до квітня 2015 року.
В період з 01 грудня 2014 року по 14 травня 2015 року діяв тариф, встановлений постановою НКРЕКП № 146 від 17.10.2014 на послуги постачання гарячої води за умови підключення рушникосушильників до системи гарячого водопостачання - 11,28 грн за 1 м3, за відсутності рушникосушильників - 10,58 грн. за 1 м3 (на постачання тепла незмінний тариф).
В період з 15 травня 2015 року по квітень 2016 року діяв тариф, встановлений постановою НКРЕКП № 1171 від 31.03.2015 на послуги постачання гарячої води за умови підключення рушникосушильників до системи гарячого водопостачання - 18,03 грн за 1 м3, за відсутності рушникосушильників - 17,11 грн. за 1 м3; на послуги опалення багатоповерхових будинків - 4,93 грн. за 1 м2 за місяць протягом періоду надання послуг з централізованого опалення.
Крім того, з грудня 2015 року по 09 жовтня 2020 року, тобто до встановлення загальнобудинкового приладу обліку теплової енергії, при нарахуванні плати за опалення, нараховувався коефіцієнт у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 1037 від 30.10.2015 "Про запровадження перерахунку вартості послуги з централізованого опалення залежно від температури зовнішнього повітря". 
Таким чином, розмір щомісячної плати за послугу з централізованого опалення (у разі відсутності засобів обліку) визначається згідно з нормативами (нормами) споживання та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості діб надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. 
В період з 13 квітня 2016 року по липень 2016 року включно діяв тариф, встановлений постановою НКРЕКП №202 від 18.02.2016 на послуги постачання гарячої води за умови підключення рушникосушильників до системи гарячого водопостачання - 16,86 грн за 1 м3, за відсутності рушникосушильників - 16,04 грн за 1 м3; на послуги опалення багатоповерхових будинків - 4,40 грн. за 1 м2 опалювальної площі протягом періоду надання послуг/
В період з 10 липня 2016 року по жовтень 2016 року включно діяв тариф, встановлений постановою НКРЕКП №1101 від 09.06.2016 на послуги постачання гарячої води за умови підключення рушникосушильників до систем гарячого водопостачання - 17,97 грн за 1 м3, за відсутності рушникосушильників - 17,06 грн. за 1 м3 на послуги опалення багатоповерхових будинків - 4,91 грн. за 1 м2 опалювальної площі протягом періоду надання послуг/
В період з 15 жовтня 2016 року по 01 травня 2018 року включно діяв тариф, встановлений постановою НКРЕКП №1528 від 08.09.2016 на послуги постачання гарячої води за умови підключення рушникосушильників до систем гарячого водопостачання - 17,34 грн за 1 м3, за відсутності рушникосушильників - 16,48 грн. за 1 м3; на послуги опалення багатоповерхових будинків - 4,62 грн. за 1 м2 опалювальної площі протягом періоду надання послуг, або 189,95 грн за 1гКал. 
В період з 02 травня 2018 року по березень 2022 року включно діяв тариф, встановлений рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради №93 від 17.04.2018 р: на послуги постачання гарячої води за умови циркуляції системи гарячого водопостачання - 34,56 грн за 1 м3; за умови проектної відсутності циркуляції системи гарячого водопостачання - 26,99 грн. за 1 м3; на теплову енергію, її транспортування та постачання 242,34 грн за 1Гкал. 
09.10.2020 актом № 1460/6296 прийнято в експлуатацію та на абонентський облік прилад обліку теплової енергії багатоповерхового будинку № 8 по вулиці Європейській в м.Південноукраїнську. Подальше нарахування плати за опалення проводиться, відповідно до Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" № 2119 від 22.06.2017, "Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг", затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 р. № 315, а саме: в основі нарахувань лежить обсяг фактично спожитої теплової енергії, який визначається за показниками загальнобудинкового лічильника тепла і розподіляється між споживачами пропорційно до опалювальної площі осель. 
Тож з 10.10.2020 нарахування оплати за опалення відбувалось за показниками загальнобудинкового лічильника за встановленими тарифами пропорційно до опалювальної площі квартири. Опалювальна площа кімнати, яку займає ОСОБА_1. - 25,28 м2.
В період з 01 квітня 2022 року по 09 вересня 2025 року діяв тариф, встановлений рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради №36 від 09.02.2022 на послуги постачання гарячої води за умови підключення рушникосушильників (циркуляції) до системи гарячого водопостачання - 59,64 грн. за 1 м3, за умови проектної відсутності рушникосушильників, циркуляції системи гарячого водопостачання - 46,75 грн за 1 куб.м., тариф на послуги з постачання теплової енергії 412,78 грн за 1Гкал.
Дію тарифу було продовжено рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради №263 від 28.09.2022.
Рішенням Виконавчого комітету Південноукраїнської міської ради від 10.09.2025 № 345 встановлено новий тариф на послуги постачання гарячої води для всіх груп споживачів, однак він вступає в дію для населення після зняття заборони на підвищення тарифів на послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, встановленої Законом України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування". 
Таким чином, тариф для населення залишається незмінним на рівні встановленого рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради №36 від 09.02.2022 до зняття заборони на підвищення тарифів. 
Детальна інформація щодо нарахування за послугу з постачання гарячої води помісячно відображено в відповідних звітах, які позивачем додано до позовної заяви.
Як доказ надання послуги з постачання теплової енергії, до позовної заяви також додаються копії рішень виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради та копії розпоряджень міського голови про початок та кінець опалювального сезону за зазначений період.
На виконання вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги", постанови Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 №690 "Про затвердження правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення" та постанови Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019 "Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії", Постанови Кабінету Міністрів України №1182 від 11.12.2019 "Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води", 05 березня 2022 року для всіх абонентів КП "ТВКГ", введено в дію плату за абонентське обслуговування на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 18,28 грн за кожну послугу, а з 01 квітня 2022 року введено в дію плату за абонентське обслуговування на послуги з гарячого водопостачання та постачання теплової енергії в розмірі 18,28 грн за кожну послугу.
Наказом КП ТВКГ №239 від 30.12.2024 встановлено з 01 січня 2025 року тариф на плату за абонентське обслуговування при наданні послуг абонентам в багатоквартирних будинках (з обслуговуванням вузлів комерційного обліку) в розмірі 20,27 грн з ПДВ.
Інформацію щодо нарахування за послугу з абонентського обслуговування помісячно відображено в звіті по нарахуванню за послуги з абонентського обслуговування (АО), який позивачем додано до позовної заяви.
Відповідачем позовні вимоги не заперечено та не спростовано, доказів погашення заборгованості по оплаті комунальних послуг суду не надано.
Відповідач не надав належних і допустимих доказів того, що у будинку відсутнє централізоване водопостачання та теплопостачання.
Відповідно до ст. 79 ГПК наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування" поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК).
Оцінюючи докази, подані позивачем на підтвердження факту надання відповідачеві комунальних послуг, суд вважає доведеними обставини, на які посилається позивач.
Враховуючи зазначене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по оплаті за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 11437,69 грн та з постачання теплової енергії в сумі 11446,53 грн обґрунтованими, такими, що підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо заявлених до стягнення інфляційних нарахувань в сумі 4926,75 грн та 3% річних в сумі 1667,32 грн, суд зазначає таке.
За приписами ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляційні нарахування - це збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов`язання з причини девальвації грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, який розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. 
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
В період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція), так і зменшення суми основного боргу (дефляція) і для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобов`язання протягом місяця. Причому саме визначена сума боргу повинна не змінюватись протягом місяця. Якщо відповідачем здійснювались часткові оплати боргу, то застосовується відповідальність у вигляді інфляційних тільки до тієї суми боргу, що не була сплачена та існувала певний час протягом місяця.
Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).
Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.
На підставі ст. 625 ЦК України позивач правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні нарахування.
Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування інфляційний втрат та 3% річних за допомогою комп`ютерної програми ipLex судом встановлено, що за визначений позивачем період з січня 2023 року по грудень 2025 року включно інфляційні нарахування становлять 4926,75 грн та 3% річних в сумі 1667,32 грн. 
Відповідачем контррозрахунку суду не надано.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних нарахувань в сумі 4926,75 грн та 3% річних в сумі 1667,32 грн. 
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням наведеного, з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 2662,40 грн.

Керуючись ст. 129, 233, 236-238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:
1.Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
2.Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" Південноукраїнської міської ради (55000, Миколаївська область, м. Південноукраїнськ, вул. Європейська, буд. 8; код ЄДРПОУ 31948866) заборгованість з оплати комунальних послуг за період з 01 червня 2013 року по 31 грудня 2025 року включно у сумі 29478,29 грн, з яких: 11437,69 грн - заборгованість за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення, 11446,53 грн - заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії, 4926,75 грн - інфляційні нарахування, 1667,32 грн - 3% річних, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2662,40 грн.
3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.С. Адаховська