ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

29 червня 2026 року	Справа №160/33837/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В. 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,-
УСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить:
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 усього грошового забезпечення за період з 30.01.2020 року по 19.05.2023 року, в тому числі одноразових видів грошового забезпечення у даний період: грошової допомоги на оздоровлення; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань; без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (а саме 01 січня 2020 року у розмірі 2102,00 гривні, 01 січня 2021 року у розмірі 2270,00 гривні, 01 січня 2022 року у розмірі 2481,00 гривні, 01 січня 2023 року у розмірі 2684,00 гривні) за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців»;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 усього грошового забезпечення за період з 30.01.2020 року по 19.05.2023 року, в тому числі одноразових видів грошового забезпечення у даний період: грошової допомоги на оздоровлення; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань; з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (а саме 01 січня 2020 року у розмірі 2102,00 гривні, 01 січня 2021 року у розмірі 2270,00 гривні, 01 січня 2022 року у розмірі 2481,00 гривні, 01 січня 2023 року у розмірі 2684,00 гривні) за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців»;
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо допущення звуження існуючих прав та обчислення ОСОБА_1 усього грошового забезпечення за період з 20.05.2023 року по 14.08.2024 року, в тому числі одноразових видів грошового забезпечення у даний період: грошової допомоги на оздоровлення; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань; з урахуванням величини 1762,00 гривні, що є прожитковим мінімумом для працездатних осіб, встановленим законом на 01 січня 2018 року, за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців»;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 усього грошового забезпечення за період з 20.05.2023 року по 14.08.2024 року, в тому числі одноразових видів грошового забезпечення у даний період: грошової допомоги на оздоровлення; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань; з урахуванням величини 2684,00 гривні (застосовувалась до 20.05.2023 року) за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач за період з 30 січня 2020 року по 19 травня 2023 року нараховував йому грошове забезпечення та похідні від нього виплати із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, замість прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, а за період з 20 травня 2023 року по 14 серпня 2024 року — із застосуванням величини 1762 гривні, що, на думку позивача, звужує зміст та обсяг його існуючих прав, чим порушено його майнові права.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Військова частина НОМЕР_1 надала відзив на позовну заяву, в якому він заперечив проти вимог викладених у позові, та зазначив, що визначення розрахункової величини для визначення розміру грошового забезпечення військовослужбовців відноситься до дискреційних повноважень саме Кабінету Міністрів України (окрім того саме Уряд готує проєкт наказу про Державний Бюджет, який затверджується Верховною Радою України), то як наслідок, відповідач діяв у встановлений спосіб та у визначених (чинною редакцією постанови КМУ № 704) межах. Тому, протиправна бездіяльність з боку Військової частини - відсутня. 
Відповідно до частини першої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За приписами частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
За викладених обставин, у відповідності до вимог статей 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 у періоди з 13 грудня 2017 року по 27 грудня 2018 року та з 06 травня 2019 року по 04 квітня 2024 року. Наказом від 04 квітня 2024 року № 229 позивача виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення.
22 жовтня 2025 року позивач отримав від відповідача лист із відомостями про нараховане та виплачене йому грошове забезпечення, у тому числі індексацію грошового забезпечення.
З наданих відомостей позивачу стало відомо, що нарахування грошового забезпечення за період з 30 січня 2020 року по 19 травня 2023 року здійснювалося із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, — 1762 гривні, а за період з 20 травня 2023 року — із застосуванням величини 1762 гривні.
Не погоджуючись із діями відповідача щодо нарахування грошового забезпечення у заниженому розмірі, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи справу по суті, надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Спірними питаннями у цій справі є правомірність обчислення відповідачем грошового забезпечення позивача за період з 30 січня 2020 року по 19 травня 2023 року із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, а також правомірність обчислення грошового забезпечення за період з 20 травня 2023 року по 14 серпня 2024 року із застосуванням величини 1762 гривні, запровадженої постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 481.
Згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців унормовано Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі — Закон № 2011-XII). За змістом частин другої, третьої статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України (частина четверта статті 9 Закону № 2011-XII).
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджено наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260. Грошове забезпечення включає щомісячні основні (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років), щомісячні додаткові та одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі — постанова № 704), яка набрала чинності 01 березня 2018 року, затверджено, зокрема, тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців згідно з додатком 1 та схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням згідно з додатком 14.
Пунктом 4 постанови № 704 у первинній редакції встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 пунктом 6 внесено зміни до постанови № 704, виклавши її пункт 4 у редакції, за якою розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови № 103, яким були внесені зміни до пункту 4 постанови № 704; постановою Верховного Суду від 20 жовтня 2022 року зазначене судове рішення залишено без змін. Отже, з 30 січня 2020 року — з наступного дня після набрання законної сили зазначеним судовим рішенням — відновлено дію пункту 4 постанови № 704 у первинній редакції, якою передбачено визначення посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт. Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у рішенні від 17 грудня 2019 року у зразковій адміністративній справі № 160/8324/19.
Правову позицію щодо застосування пункту 4 постанови № 704 сформульовано Верховним Судом у постанові від 02 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21, у якій Суд касаційної інстанції зазначив, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили. Закони України про Державний бюджет України на 2020 та наступні роки не містять застережень щодо застосування як розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.
З огляду на наведене з 01 січня 2020 року положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили; для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та похідних від них виплат підлягає застосуванню розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року. Наведений висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 15 березня 2023 року у справі № 420/6572/22, від 12 вересня 2022 року у справі № 500/1813/21 та від 19 жовтня 2022 року у справі № 400/6214/21, а також із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 240/4946/18.
Згідно з пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат, а до внесення відповідних змін застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року. Отже, відсутні підстави для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням із використанням мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб щороку затверджується Верховною Радою України у законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Статтею 7 відповідних законів розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня встановлено: 2018 рік — 1762 гривні; 2020 рік — 2102 гривні; 2021 рік — 2270 гривень; 2022 рік — 2481 гривня; 2023 рік — 2684 гривні; 2024 рік — 3028 гривень.
За викладеного застосування відповідачем при обчисленні грошового забезпечення позивача за період з 30 січня 2020 року по 19 травня 2023 року розрахункової величини — прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року (1762 гривні), є неправомірним, оскільки розміри посадового окладу та окладу за військовим званням за цей період підлягали визначенню виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року (станом на 01 січня 2020 року — 2102 гривні, на 01 січня 2021 року — 2270 гривень, на 01 січня 2022 року — 2481 гривня, на 01 січня 2023 року — 2684 гривні). Перерахунок посадового окладу та окладу за військовим званням зумовлює перерахунок усіх похідних виплат, у тому числі грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Тому позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання здійснити перерахунок і виплату грошового забезпечення за вказаний період є обґрунтованими.
Щодо позовних вимог про перерахунок грошового забезпечення за період з 20 травня 2023 року по 14 серпня 2024 року суд зазначає таке.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 481, яка набрала чинності 20 травня 2023 року, внесено зміну до пункту 4 постанови № 704, виклавши його абзац перший у редакції, за якою розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт. При цьому величина 1762 гривні є розміром прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленим законом на 1 січня 2018 року.
Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. У Рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 Конституційний Суд України роз`яснив, що звуження обсягу прав і свобод є зменшенням кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року у справі № 320/29450/24, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2025 року, визнано неправомірними дії Кабінету Міністрів України при прийнятті постанови від 12 травня 2023 року № 481, а пункт 2 цієї постанови (щодо внесення змін до пункту 4 постанови № 704) визнано протиправним та нечинним. Суди виходили з того, що, запроваджуючи розрахункову величину 1762 гривні, Кабінет Міністрів України проігнорував вимоги статті 22 Конституції України та звузив обсяг існуючих прав військовослужбовців на грошове забезпечення.
Згідно з частинами першою та четвертою статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України; якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.
Оскільки до 20 травня 2023 року розмір посадового окладу та окладу за військовим званням позивача визначався виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2023 року (2684 гривні), застосування з 20 травня 2023 року величини 1762 гривні призвело до зменшення розміру грошового забезпечення позивача, що суперечить статті 22 Конституції України. За таких обставин обчислення грошового забезпечення позивача за період з 20 травня 2023 року по 14 серпня 2024 року мало здійснюватися на рівні, не нижчому за той, що застосовувався до 20 травня 2023 року, тобто з урахуванням величини 2684 гривні. Тому позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання здійснити перерахунок і виплату грошового забезпечення за цей період із застосуванням величини 2684 гривні (у межах заявлених позивачем вимог) є обґрунтованими.
Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату за рахунок бюджетних асигнувань за кодом економічної класифікації видатків бюджету 2112 "Грошове забезпечення військовослужбовців", то слід зазначити, що спору щодо інших показників відповідно до яких розраховуються складові грошового забезпечення на час звернення позивача до суду у цій справі не існувало.
Також відповідач ще не здійснював перерахунок грошового забезпечення, виходячи з застосування показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на виконання рішення суду в даній справі, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при його перерахунку будуть порушені.
Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цієї частини позовних вимог необхідно відмовити, як передчасних.
Відповідно, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; своєчасно.
Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частинами першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Оскільки наведені позивачем обставини знайшли підтвердження під час розгляду справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з чим судові витрати зі сплати судового збору розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 (єдрпоу НОМЕР_2 ) щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 ) грошового забезпечення за період з 30 січня 2020 року по 19 травня 2023 року, у тому числі одноразових видів грошового забезпечення за цей період (грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань), без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 30 січня 2020 року по 19 травня 2023 року, у тому числі одноразових видів грошового забезпечення за цей період (грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань), з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 20 травня 2023 року по 14 серпня 2024 року, у тому числі одноразових видів грошового забезпечення за цей період (грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань), з урахуванням величини 1762 гривні. 
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 усього грошового забезпечення за період з 20 травня 2023 року по 14 серпня 2024 року, у тому числі одноразових видів грошового забезпечення за цей період (грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань), з урахуванням величини 2684 гривні, з урахуванням раніше виплачених сум.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова