КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2026 року м. Київ справа №320/10534/26
Київський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді – Білоноженко М.А.,
розглянувши у приміщені суду в м. Києві у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом	Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД» (08343, Київська область, с. Мартусівка, вул. Промислова, 70, код ЄДРПОУ 36953886)	
до	Головного управління Державної податкової служби у Київській області (03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 5а, код ЄДРПОУ 44096797)	
про	визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення	
встановив:
Товариство з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, у якому просило суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області ДПС України від 21.11.2025 № 52585/10-36-23-02/36953886.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що не погоджується з висновками акту перевірки відповідача, оскільки Визначення бенефіціарного (фактичного) отримувача (власника) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих і з джерел в Україні (якщо відповідна умова передбачена міжнародним договором) наведено в п. 103.3 ст. 103 ПК України. Відповідно до положень п. 103.3 ст. 103 ПК України ним вважається особа, що має право на отримання таких доходів та є вигодоотримувачем щодо них (має право фактично розпоряджатися таким доходом) (в редакції, що була чинною з 23.05.2020 по дату Акту перевірки). Крім того, представник позивача наголошував на тому, що будь-які висновки, зроблені щодо того, чи є певний нерезидент бенефіціарним (фактичним) власником доходу, є судженням конкретних осіб, і воно залежить від врахування або неврахування повної інформації про економічну сутність діяльності компанії - отримувача доходів, причини здійснення певних операцій, тощо.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.
Представник відповідача проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача з посиланням на правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду від 17.04.2025 у справі №160/18691/23, зауважив, що бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу (п.п.103.3).
Звертав увагу суду на той факт, що за результатами проведеного аналізу діяльності та фінансових показників T.R.P. TRAVEL RETAIL PARTNERS LIMITED встановлено, що рух доходу джерелом походження з України носив транзитний характер - кошти перераховувались між компаніями в короткий термін.
На підтвердження вказаної обставини, представник відповідача наголошував на тому, що отримані кошти в сумі 5 272 636,71 євро від ТОВ "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД" перераховані акціонерам T.R.P. TRAVEL RETAIL PARTNERS LIMITED :- BF Capital Ltd (Республіка Кіпр) – 28.05.2021 в сумі 3 850 000 євро; - Gebr. Heinemann SE & Co. KG (Німеччина) – 28.05.2021 в сумі 2 940 000 євро;- Aracil Enterprises Limited (Республіка Кіпр) – 28.05.2021 в сумі 210 000 євро.
Також, представник відповідача зазначав, що кошти, які надходили від ТОВ "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД" в короткий термін перераховувались акціонерам T.R.P. TRAVEL RETAIL PARTNERS LIMITED.
З наведеного контролюючим органом зроблено висновок про те, що Кіпрська компанія T.R.P. TRAVEL RETAIL PARTNERS LIMITED не є бенефіціарними (фактичними) отримувачем (власником) доходу та кінцевим отримувачем грошових коштів, виплачених ТОВ "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД" у вигляді дивідендів, а є лише проміжним агентом, який здійснює транзит, а тому, позивачем у порушення вимог чинного законодавства застосовано ставку у розмірі 5%, що призвело до заниження суми податків.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
У судових засіданнях представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити на зазначених вище підставах та долучених до матеріалів справи належних, законних та допустимих доказах. 
В свою чергу представник відповідача проти задоволення позову заперечив. Вважає, що висновки, викладені в акті перевірки, та винесене на його підставі податкове повідомлення-рішення є правомірними, просив у задоволенні позову відмовити.
В судовому засіданні представники позивача та відповідача не заперечували щодо завершення розгляду справи у порядку письмового провадження.
Враховуючи думки учасників справи, суд вирішив завершити розгляд справи у порядку письмового провадження.
Суд, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.
Товариство з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД» зареєстровано як юридична особа 07.06.2010.
Основним видом діяльності Товариства є роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах (47.25).
Єдиним учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД» є нерезидент компанія T.R.P. TRAVEL RETAIL PARTNERS LIMITED (Республіка Кіпр).
18.05.2021 компанією T.R.P. TRAVEL RETAIL PARTNERS LIMITED внесено інвестицію для формування статутного капіталу Товариства на суму 110 000,00 євро.
21.05.2021 Товариство прийняло рішення, яке оформлено річним рішенням № 8/2021 єдиного учасника Товариства від 21.05.2021 про нарахування та виплату Компанії T.R.P. як єдиному учаснику Товариства дивідендів, вказаних в п.2, п.4, п.6 цього Рішення, загальна сума яких становить 186 000 000,00 грн. (сто вісімдесят шість мільйонів гривень 00 коп.), у тому числі за рахунок прибутку Товариства, отриманого після сплати всіх необхідних податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
21.05.2021 Товариство виплатило Компанії T.R.P. дивіденди.
Відповідно до податкової декларації з податку на прибуток підприємства за півріччя 2021 року та додатку позивач здійснив виплату доходу на користь нерезидента Компанія T.R.P. 186 000 000,00 грн.
При виплаті такого доходу позивачем застосовано зменшену ставку оподаткування податком з доходів нерезидента із джерелом їх походження з України у розмірі 5% на підставі Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи.
Товариство нарахувало та сплатило податок з доходів нерезидента із джерелом їх походження з України у розмірі 9 300 000грн.
На підставі пп. 191.1.1 п.191.1 ст.191, пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.21 п. 78.1. ст. 78, ст. 79, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України, п.п. 69.22 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями) (далі – ПК України) та наказу № 3120-п від 21.08.2025, виданого Головним управлінням ДПС у Київській області, проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД» (далі – Товариство, ТОВ «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД») з питання дотримання вимог чинного законодавства при виплаті доходів із джерелом походження з України на користь нерезидента компанії T.R.P. TRAVEL RETAIL PARTNERS LIMITED (Республіка Кіпр), далі – Компанія T.R.P., за період діяльності з 01.10.2017 по 30.06.2021.
Перевірка проводилась з 30.09.2025 по 06.10.2025. За результатами перевірки було складено акт № 47521/10-36-23-02/36953886 від 13.10.2025 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД», податковий номер 36953886, податкового законодавства за період з 01.01.2017 по 30.06.2021, з питань дотримання вимог чинного законодавства при виплаті доходів із джерелом походження з України на користь нерезидента T.R.P. TRAVEL RETAIL PARTNERS LIMITED.
ТОВ «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД» не погодилося з висновками, що відображені у Акті перевірки, як безпідставними та необґрунтованими та надало свої заперечення від 03.11.2025 № 542.
На підставі Акту перевірки Відповідачем прийнято податкове повідомлення рішення від 21.11.2025 № 52585/10-36-23-02/36953886, яким збільшено суму грошового зобов`язання на податок на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 21 882 352,94 грн.
ТОВ «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД» подало скаргу до Державної податкової служби України на податкове повідомлення-рішення від 21.11.2025 № 52585/10-36-23-02/36953886.
За наслідками розгляду скарги Державною податковою службою України прийнято рішення від 05.02.2026 яким ППР від 21.11.2025 № 52585/10-36-23 02/36953886 залишено без змін, а скарга Товариства – без задоволення.
Не погодившись з податковим повідомленням – рішенням відповідача від 21.11.2025 № 52585/10-36-23-02/36953886, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Пунктом 14.1.54 ст. 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.
Згідно з пп.141.4.1 ст. 141 ПК України доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту такими доходами є: а) проценти, дисконтні доходи, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за позиками та борговими зобов`язаннями, випущеними (виданими) резидентом.
Відповідно до п.141.4.2 ст. 141 ПК України резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3 - 141.4.6 та 141.4.11 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.
Таким чином, законодавством України передбачено, що оподаткуванню податком на прибуток за ставкою 15 % підлягають виплачені резидентом на користь нерезидента проценти як плата за використання коштів або товарів (робіт, послуг), отриманих у кредит.
Поряд із цим, як слідує з пункту 3.2 статті 3 ПК України якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.
Порядок застосування міжнародного договору України про уникнення подвійного оподаткування стосовно повного або часткового звільнення від оподаткування доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України визначено ст. 103 ПК України.
Згідно з п. 103.2 ст. 103 ПК України особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.
Положеннями п. 103.4 ст. 103 ПК України визначено, що підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.
Відповідно до п. 103.5 ст. 103 ПК України довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.
Отже, у момент виплати доходу достатньою підставою для застосування зниженої ставки податку є наявність довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України і така довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.
Право на застосування зменшеної ставки податку, передбачену відповідним міжнародним договором України, виникає, за умови одночасного виконання таких вимог: нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України; нерезидентом надано довідку (або її нотаріально засвідчену копію), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України; нерезидент є бенефіціарним власником доходу.
Суд зауважує, що з 23.05.2020 на підставі Закону №466-ІХ, положення пункту 103.3 статті 103 ПКУ викладені наступним чином - Бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні (якщо відповідна умова передбачена міжнародним договором), вважається особа, що має право на отримання таких доходів та є вигодоотримувачем щодо них (має право фактично розпоряджатися таким доходом).
При цьому бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не є юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або виконує лише посередницькі функції щодо такого доходу, про що, зокрема, можуть свідчити такі ознаки:
зазначена особа не має достатньо повноважень або у випадку, підтвердженому фактами та обставинами, не має права користуватися та розпоряджатися таким доходом, та/або
зазначена особа передає отриманий дохід або переважну його частину на користь іншої особи незалежно від способу оформлення такої передачі та зазначена особа не виконує суттєвих функцій, не використовує значні активи та не несе суттєві ризики в операції з такої передачі, та/або зазначена особа не має відповідних ресурсів (кваліфікованого персоналу, основних засобів у володінні або користуванні, достатнього власного капіталу тощо), необхідних для фактичного виконання функцій, використання активів та управління ризиками, пов`язаних з отриманням відповідного виду доходу, які лише формально покладаються (використовуються, приймаються) на зазначену особу у зв`язку із здійсненням операції з такої передачі.
Якщо нерезидент - безпосередній отримувач доходу з джерелом походження з України не є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) такого доходу, під час виплати такого доходу застосовуються положення міжнародного договору України з країною, резидентом якої є відповідний бенефіціарний (фактичний) отримувач (власник) такого доходу. У випадку, передбаченому цим абзацом, обов`язок доведення того, що нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) такого доходу покладається на такого нерезидента або на нерезидента, який звертається із заявою до контролюючого органу про повернення зайво утриманого податку.
Для цілей застосування цього пункту у випадках, коли резиденти - суб`єкти кінематографії України сплачують роялті нерезидентам за субліцензійними договорами за використання або за надання права на використання аудіовізуальних творів (у тому числі фільмів), а також об`єктів авторського права та/або суміжних прав, що використовуються при виробництві (створенні) аудіовізуальних творів (у тому числі фільмів), такі нерезиденти вважаються бенефіціарними (фактичними) отримувачами (власниками) щодо таких роялті.
Досліджуючи матеріали справи, суд наголошує, що основним (ключовим) питання для вірного вирішення даного спору є встановлення обставин чи дійсно акціонер (засновник) Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД», а саме: компанія T.R.P. TRAVEL RETAIL PARTNERS LIMITED (надалі також – T.R.P.), є належним бенефіціарним (фактичним) отримувачем дивідентів від позивача.
При вирішенні даного питання, суд виходить з наступного.
Як вже зазначалось судом, Відповідно до п. п. 141.4.2 п. 141.4 ст. 141 ПК України (в редакції, що була чинною з 23.05.2020 по дату Акту перевірки) резидент, у тому числі фізична особа підприємець, фізична особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, або суб`єкт господарювання (юридична особа чи фізична особа підприємець), який обрав спрощену систему оподаткування, або інший нерезидент, який провадить господарську діяльність через постійне представництво на території України, які здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.4 - 141.4.6 та 141.4.11 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, що сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.
Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені ПК України, застосовуються правила міжнародного договору (п. 3.2 ст. 3 ПК України).
Статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Порядок застосування міжнародного договору України про уникнення подвійного оподаткування стосовно повного або часткового звільнення від оподаткування доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України встановлений ст. 103 ПК України.
Відповідно до п. 103.1 ст. 103 ПК України застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.
При цьому особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу (якщо відповідна умова передбачена міжнародним договором) і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.
Підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених п. 103.5 і 103.6 ст. 103 ПК України, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.
Отже, виходячи з аналізу вищезазначених положень ст. 103 ПК України, право на застосування зменшеної ставки податку, передбачене відповідним міжнародним договором України, виникає за умови одночасного виконання наступних вимог: 1) нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України; 2) нерезидентом надано довідку (або її нотаріально засвідчену копію), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України; 3) нерезидент є бенефіціарним власником доходу.
На момент нарахування та виплати дивідендів Компанії T.R.P., інформація про які зазначена в Акті перевірки (21.05.2021), була чинною Конвенція між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи від 08.11.2012, ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи та Протоколу до неї» від 04.07.2013 № 412-VII, яка набрала чинності 07.08.2013 (далі – Конвенція). Дія цієї Конвенції поширюється на осіб, які є резидентами однієї чи обох Договірних Держав.
Оподаткування дивідендів врегульоване статтею 10 «Дивіденди» Конвенції, яка на момент виплати дивідендів Компанії T.R.P. діяла в редакції Протоколу про внесення змін до Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи від 11.12.2015р., який набрав чинності 28.11.2019р. (далі Протокол). Конвенція діє з урахуванням положень Протоколу з 01.01.2020р.
Відповідно до п. 1 ст. 10 Конвенції в редакції Протоколу дивіденди, що сплачуються компанією, яка є резидентом Договірної Держави, резиденту іншої Договірної Держави, можуть оподатковуватись у цій іншій Державі.
Спеціальні ставки оподаткування дивідендів встановлені п. 2 ст. 10 Конвенції. Так, такі дивіденди можуть також оподатковуватись у Договірній Державі, резидентом якої є компанія, що сплачує дивіденди, і відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо особа - фактичний власник дивідендів є резидентом іншої Договірної Держави, податок, що стягується таким чином, не повинен перевищувати:
a) 5 відсотків від загальної суми дивідендів, якщо фактичним власником дивідендів є компанія, яка не є товариством (в англомовному варіанті Конвенції «other than a partnership»), яка володіє безпосередньо принаймні 20 відсотками капіталу компанії, що сплачує дивіденди та інвестувала в придбання акцій чи інших прав компанії в еквіваленті не менше 100000 євро,
b) 10 відсотків від загальної суми дивідендів у всіх інших випадках (на стор. 11 Акту перевірки вказано на порушення саме цього пункту Конвенції, але у висновках за Актом перевірки розрахунок робився виходячи зі ставки 15 відсотків ).
Термін «дивіденди» у випадку використання в ст. 10 Конвенції означає дохід від акцій або інших прав, які не є борговими вимогами, що дають право на участь у прибутку, а також дохід від інших корпоративних прав, який підлягає такому самому оподаткуванню, як дохід від акцій відповідно до законодавства тієї Держави, резидентом якої є компанія, що розподіляє прибуток.
За визначенням, наведеним у ст. 3 Конвенції, для цілей цієї Конвенції, якщо із контексту не випливає інше термін «компанія» означає будь-яку юридичну особу чи будь-яке утворення, що розглядається з метою оподаткування як юридична особа.
Суд зауважує, що дивіденди оподатковуються під час їх виплати за правилами та ставками, що діють під час виплати дивідендів.
З матеріалів справи вбачається, що хоч дивіденди, які виплачені у 2021 році, виникли за період з 2019-2021 роки, проте ключовим у вирішенні даної справи є саме момент виплати дивідендів – 2021 рік.
Таким чином, для застосування встановленої Конвенцією ставки оподаткування дивідендів у розмірі 5 відсотків для отримувача дивідендів мають виконуватися умови:
- його тип компанії (форма утворення) не має бути товариством (partnership),
- він має безпосередньо володіти не менше, ніж 20% компанії, що виплачує дивіденди,
- сума інвестиції у статутний капітал платника дивідендів має складати не менше, ніж 100 000 євро,
- він є резидентом Договірної держави (в даному випадку Республіки Кіпр),
- і він має бути фактичним власником дивідендів.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
В період прийняття Товариством рішення про нарахування та виплати дивідендів 21.05.2021:
- єдиним учасником Товариства, що володіє 100% його статутного капіталу Товариства, є Компанія T.R.P.,
- Компанія T.R.P. є резидентом Республіки Кіпр (довідка про статус резидента Республіки Кіпр була надані при перевірці),
- Компанія T.R.P. не є товариством (partnership), відповідно до реєстру Республіки Кіпр її тип - Limited Company,
- Компанія T.R.P. на момент нарахування та виплати дивідендів вже інвестувала в корпоративні права Товариства суму, не менше ніж 100 000 євро.
В Акті перевірки відсутні зауваження щодо відповідності Компанії T.R.P. цим вимогам Конвенції, проте, на думку перевіряючого, Компанія T.R.P. не є бенефіціарним власником доходу у вигляді отриманих від Товариства дивідендів.
Вартий уваги той факт, що детальне визначення терміну «бенефіціарний власник» наведено в офіційних Коментарях до Модельної конвенції ОЕСР.
Відповідно до пункту 12 офіційних Коментарів до статті 10 Модельної Конвенції ОЕСР, вимогу щодо бенефіціарного володіння було додано до пункту 2 статті 10 для того, щоб роз`яснити значення слів «сплачується…резиденту», як вони використовуються в пункті 1 статті 10 Модельної конвенції ОЕСР. Зрозумілим є той факт, що Держава, з якої походить дохід, не зобов`язана поступатись у праві оподатковувати дивіденди на тій лише підставі, що дивіденди були сплачені саме резиденту Держави, з якою укладено міжнародний договір.
Оскільки термін «бенефіціарний власник» було додано для вирішення потенційних труднощів, що виникають у зв`язку з використанням слів «сплачується…резиденту» в пункті 1 статті 10 Модельної Конвенції ОЕСР, то передбачалось тлумачити даний термін в цьому контексті, а не посилатися на будь-яке технічне значення, яке даний термін міг би мати згідно з національним законодавством конкретної країни (фактично, коли його було додано до пункту 1 статті 10 Модельної Конвенції ОЕСР, цей термін не мав точного визначення в законодавстві багатьох країн). Тому термін «бенефіціарний власник» використовується не у вузькому технічному сенсі (наприклад, у значенні, яке він має згідно з трастовим законодавством багатьох країн загального права), а скоріше його слід розуміти в його контексті, зокрема стосовно слів «сплачується…резиденту», та в світлі завдань і цілей Конвенції, включаючи уникнення подвійного оподаткування та запобігання ухиленню від сплати податків та уникненню оподаткування.
В офіційних Коментарях до Модельної конвенції ОЕСР зазначається, що коли дохід сплачується резиденту Договірної Держави, що діє як агент чи номінальний отримувач, надання Державою, з якої походить дохід, такої пільги або звільнення виключно на підставі статусу безпосереднього отримувача доходу як резидента іншої Договірної Держави буде суперечити цілям та завданням Конвенції. Безпосередній отримувач в цій ситуації кваліфікуватиметься як резидент, однак цей статус не призводить до потенційного подвійного оподаткування, оскільки отримувач не розглядається як власник доходу для цілей оподаткування в Державі резидентства. Надання державою, з якої походить дохід, пільги або звільнення від оподаткування також буде суперечити цілям та завданням Конвенції, якщо резидент Договірної Держави, не використовуючи такі інструменти, як агентування або номінальне утримання, буде діяти як проміжна ланка для іншої особи, яка фактично отримує вигоду від відповідного доходу. У зв`язку з чим в доповіді Комітету з податкових питань «Конвенції про уникнення подвійного оподаткування та використання проміжних компаній» зазначено, що проміжна компанія (кондуїтна компанія) зазвичай не може розглядатися як фактичний власник, якщо навіть незважаючи на свій формальний статус власника, на практиці вона має дуже вузькі повноваження щодо такого доходу, що робить її простою довіреною особою або управителем, що діє від імені зацікавлених осіб.
В офіційних Коментарях до Модельної конвенції ОЕСР наводиться ряд різних прикладів (агент, номінальний власник, проміжна компанія, що діє в якості довіреної особи або управителя), коли безпосередній отримувач дивідендів не вважається «бенефіціарним власником», оскільки право отримувача користуватися та розпоряджатися дивідендами обмежено в силу наявності договірних або інших юридичних зобов`язань передати отриманий платіж іншій особ і. Таке зобов`язання зазвичай випливає з відповідних юридичних документів, однак також може бути встановлено на підставі фактів та обставин, які вказують, що по суті отримувач явно не має права користуватися та розпоряджатися дивідендами без обмежень в силу наявності договірних або інших юридичних зобов`язань передати отриманий платіж іншій особі. Якщо отримувач дивідендів має право користуватися та розпоряджатися дивідендами без обмежень в силу наявності договірних або інших юридичних зобов`язань передати отриманий платіж іншій особі, то отримувач вважається «бенефіціарним власником» цих дивідендів.
В офіційних Коментарях до статті 10 Модельної Конвенції ОЕСР зазначається, що для визначення особи як фактичного отримувача доходу така особа повинна володіти не тільки правом на отримання доходу, але повинна бути і особою, яка визначає подальшу економічну долю доходу. Тобто, коли отримувач дивідендів має право отримувати вигоду та визначати подальшу економічну долю цих дивідендів і не пов`язаний договірними або юридичними зобов`язаннями щодо перерахування таких дивідендів іншій особі, отримувач дивідендів є бенефіціарним власником цих дивідендів.
Передбачені Конвенцією пільги зі сплати податку не можуть бути застосовані у випадку, коли нерезидент діє як проміжна компанія (кондуїтна компанія) в інтересах іншої особи, яка фактично отримує вигоду від доходу. Зокрема, не можуть бути застосовані пільгові ставки податку у випадку, коли дохід (у рамках угоди або серії угод) з джерелом його походження з України виплачується таким чином, що нерезидент (проміжна компанія, яка має вузькі, обмежені повноваження у відношенні доходу), який претендує на отримання пільгової ставки податку з доходів у вигляді роялті, дивідендів, процентів, виплачує весь дохід (його більшу частину) іншому нерезиденту, який би не міг застосувати пільгову ставку у разі, коли б такий дохід виплачувався останньому.
Як підтверджується матеріалами справи, а також не заперечується відповідачем, Компанія T.R.P. мала достатньо повноважень та мала право користуватися та розпоряджатися отриманими дивідендами, не мала зобов`язання передавати отримані дивіденди на користь іншої особи незалежно від способу оформлення такої передачі, а також мала відповідні ресурси, необхідні для фактичного виконання ним суттєвих функцій, зокрема:
- компанія T.R.P. мала реальний (фізичний) офіс в країні своєї інкорпорації, а саме в Республіці Кіпр (на підставі відповідного договору суборенди, один з таких договорів був зазначений в Акті перевірки);
- компанія T.R.P. мала банківські рахунки в Республіці Кіпр, про що вказано також в Акті перевірки;
- компанія T.R.P. мала обороти в рамках своєї господарської діяльності, про що свідчать показники фінансової звітності;
- управління фінансами Компанії здійснювалось у країні його юрисдикції компанія T.R.P. отримувала бухгалтерські та аудиторські послуги від професійних надавачів таких послуг в Республіці Кіпр;
- управління фінансами Компанії здійснювалось у країні його юрисдикції компанія T.R.P. отримувала бухгалтерські та аудиторські послуги від професійних надавачів таких послуг в Республіці Кіпр;
- управління фінансами Компанії здійснювалось у країні його юрисдикції компанія T.R.P. отримувала бухгалтерські та аудиторські послуги від професійних надавачів таких послуг в Республіці Кіпр;
- компанія T.R.P. мала кваліфікований персонал для забезпечення провадження своєї господарської діяльності.
Крім цього, в Акті перевірки не наведено достатніх та належних доказів:
- підтверджуючих фактів та обставин, як це передбачено п. 103.3. ст. 103 ПК України, що компанія T.R.P. не має права користуватися та розпоряджатися доходом у вигляді отриманих дивідендів,
- жодних доказів, що компанія T.R.P. має будь-які зобов`язання щодо подальшого перерахування отриманого доходу у вигляді дивідендів іншому нерезиденту,
- жодних доказів на підтвердження будь-яких обмежень повноважень Компанії T.R.P. щодо самостійного визначення подальшої економічної долі вказаного доходу,
- доказів, що компанія T.R.P. не виконує суттєвих функцій, не використовує значні активи та не несе суттєві ризики в операції з передачі доходу у випадку, коли він став джерелом для нарахування дивідендів учасникам Компанії T.R.P.,
- будь-яку інформацію, що у Компанії T.R.P. немає відповідних ресурсів (кваліфікованого персоналу, основних засобів у володінні або користуванні, достатнього власного капіталу тощо), необхідних для фактичного виконання функцій, використання активів та управління ризиками, пов`язаних з отриманням відповідного виду доходу.
Також, вартий уваги той факт, що в акті перевірки були наведені вибіркові дані про операції отримання, нарахування та сплати дивідендів компанією T.R.P. без врахування загального бізнес-середовища та економічних умов, коли ці операції виконувалися.
Контролюючим органом проведено аналіз виплати дивідендів компанією T.R.P. без врахування тої особливості, що остання отримує дивіденди не тільки від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД», а також від інших компаній, розташованих на території України.
Про даний факт свідчить інформація наведена в акті перевірки, а саме: що компанія T.R.P. виплатила своїм акціонерам 20700000 Євро, в той же час, позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД» виплачено лише 186000000 грн (5272636,71 Євро) на користь компанії T.R.P.
Аналіз фінансової звітності, про який йде мова в Акті перевірки, фактично був зведений до того, що з усього періоду перевірки, а саме з 01.01.2017 по 30.06.2021, було порівняно суму визнаного Компанією T.R.P. доходу від дивідендів тільки за 2021 рік і суму нарахованих в цьому ж році дивідендів. При цьому види доходів, їх суми за 2017-2020 роки не були відображені в Акті перевірки, а за 2021 рік перевіряючим була вирахувана тільки питома доля доходу від дивідендів у загальній сумі річного доходу.
При формуванні висновків в Акті перевірки рік, за який були нараховані дивіденди Компанією T.R.P., до уваги не було взято перевіряючим (хоча інформація про це наведена в Акті перевірки) що в 2021 році дивіденди виплачувалися з розподіленого прибутку за 2019, 2020 та півріччя 2021 року, як і факт відновлення торговельної діяльності Компанією T.R.P. в 2021 році, про що свідчить та ж сама фінансова звітність, на яку посилаються в Акті перевірки.
В Акті перевірки зазначено, що основним видом діяльності Компанії Т.R.Р. до 30.11.2019р. було постачання товарів до магазинів безмитної торгівлі, що працюють в терміналах аеропорту, а також у прикордонних магазинах України на умовах консигнації та в Грузії на умовах купівлі/продажу. Цей період також входить в період перевірки до якої був складений Акт перевірки, проте висновки про «транзитний» характер Компанії Т.R.P. перевіряючий робить виключно на підставі інформації за 2021 рік.
Фінансова звітності Компанії Т.R.P. за період з 01.01.2017 по 30.06.2021 свідчить про наступне:
- протягом 2017-2019 років Компанія Т.R.P. вела активну операційну діяльність з постачання товарів до магазинів безмитної торгівлі, отримувала доходи від операційної діяльності і несла операційні витрати, які пов`язані з отриманням таких доходів, за результатами цієї діяльності виплачувалися дивіденди,
- в 2020 році через незавершену реорганізацію бізнесу (причина - світова пандемія), Компанія T.R.P. тимчасово призупинила діяльність з постачання товарів до магазинів безмитної торгівлі, але доходи від фінансових інвестицій (дивідендів) надходили, що ніяк не пов`язано з проведенням реорганізації,
- в 2021 році Компанія Т.R.P. починає поновлювати операційну діяльність, що вказано у звітах аудиторів.
Таким чином, твердження в акті перевірки про відсутність у Компанії T.R.P. інших доходів, крім дивідендів, відсутність операційних витрат, які б свідчили про нормальну діяльність, що основним видом діяльності компанії є управління інвестиціями, не відповідає дійсності. Компанія T.R.P. отримувала доходи від операційної діяльності і несла операційні витрати, пов`язані з цією діяльністю.
З огляду на вищезазначене, нерезидент Компанія T.R.P.:
- не виступає ні в якості агента, ні в якості номінального власника, ні в якості проміжної компанії (кондуїтної компанії) (яка виступає в якості довіреної особи або управителя), оскільки Компанія T.R.P. не укладала жодних агентських договорів або договорів про послуги номінального утримувача зі своїми акціонерами;
- не укладав жодних інших договорів або інших документів, що містять зобов`язання з передачі отриманих дивідендів іншим особам, тобто відсутній кореспондуючий обов`язок Компанія T.R.P. передати права на дивіденди третій особі (Компанія T.R.P. самостійно визначає економічну долю отриманих дивідендів); а також відсутні факти та обставини, які вказують, що по суті Компанія T.R.P. явно не має права користуватися та розпоряджатися дивідендами без обмежень в силу наявності договірних або інших юридичних зобов`язань передати отримані дивіденди іншій особі.
Більше того, постановою Верховного Суду від 18 липня 2024 року у справі №320/6197/22 підтверджено право позивача на застосування ставки у 5% сплаті податку на доходи нерезидентів, з урахуванням положень пункту 103.3 статті 103 ПКУ до внесення змін Законом №466-IX від 16.01.2020.
Тому, враховуючи вищенаведене в сукупності, суд зауважує, що покликання представника відповідача на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 17.04.2025 у справі № 160/18691/23 не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки, у вказаній постанові Верховний Суд надавав оцінку правовідносинам, які виникли до внесення змін до положень пункту 103.3. статті 103 ПКУ.
Відтак, під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи відповідача про те, що позивач безпідставно застосував ставку податку на доходи нерезидентів 5% замість 15%, що призвело до заниження податку на прибуток іноземних юридичних осіб.
З огляду на вищевказане, суд доходить висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 21.11.2025 № 52585/10-36-23-02/36953886 прийнято відповідачем протиправно та не обґрунтовано, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Згідно частини 1 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права. Відповідно до частини 1статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд доходить висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позов задоволено судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 26624,00 грн. підлягають присудженню на користь позивача частково у розмірі 26624,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань призначених для Головного управління Державної податкової служби у Київській області.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд –
в и р і ш и в:
Задовольнити адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД» (08343, Київська область, с. Мартусівка, вул. Промислова, 70, код ЄДРПОУ 36953886) до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 5а, код ЄДРПОУ 44096797) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області ДПС України від 21.11.2025 № 52585/10-36-23-02/36953886.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Київській області (03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 5а, код ЄДРПОУ 44096797) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД» (08343, Київська область, с. Мартусівка, вул. Промислова, 70, код ЄДРПОУ 36953886) понесені витрати у вигляді судового збору у розмірі 26624,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Білоноженко М.А.