Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 травня 2026 р. № 520/2486/26
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марини Лук`яненко, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом, в якому просить суд: 
1. визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 оформлену листом від 17.12.2025 року №813/53407 щодо надання довідки (додаток 1 до Окремого доручення) про безпосередню участь військовослужбовця ОСОБА_1 у бойових діях в районах ведення бойових дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин та довідку (додаток 2 до Окремого доручення) про неотримання грошової винагороди відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану";
2. зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 оформлену листом від 17.12.2025 року №813/53407 щодо надання довідки (додаток 1 до Окремого доручення) про безпосередню участь військовослужбовця ОСОБА_1 у бойових діях в районах ведення бойових дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин та довідку (додаток 2 до Окремого доручення) про неотримання грошової винагороди відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану".
В обґрунтування позову позивачем вказано, що відповідач протиправно відмовив у наданні довідок про безпосередню участь позивача у бойових діях в районах ведення бойових дій, про наявність або відсутність випадків притягнення відповідача до відповідальності та про довідку про неотримання грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану", необхідних для встановлення обставин та ухвалення рішення про здійснення позивачу вказаної виплати. Замість надання затребуваних документів відповідач обмежився висновком про відсутність підстав для отримання виплати, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №153.
Ухвалою суду від 10.02.2026 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.
Проте, відзиву на позов у встановлений судом строк до канцелярії суду не надходило, причин поважності його неподання відповідачем не повідомлено.
Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд зазначає, що відповідно до положень статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.
Позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України, учасником бойових дій, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 13.10.2021.
27.09.2019 позивач призваний на військову службу до Збройних Сил України, військової частини НОМЕР_3 , на підставі контракту про проходження військової служби, що підтверджується записом у військовому квитку позивача серії НОМЕР_4 .
Наказом від 09.01.2020 №4 позивача виключено зі списків зазначеної військової частини.
У подальшому, з 10.01.2020 по 06.07.2023 позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . 
З 08.07.2023 дотепер позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_5 .
06.02.2025, у віці 23 років, між позивачем та Міністерством оборони України, в особі командира військової частини НОМЕР_5 , укладено контракт про проходження військової служби терміном до оголошення рішення про демобілізацію.
Станом на 13 лютого 2025 року (дата набрання чинності Постанови № 153) позивач проходив військову службу за контрактом та виконував обов`язки із захисту Вітчизни, брав безпосередню участь у бойових діях у районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що, на думку позивача, підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_2 , довідкою про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації №2141/убд від 12.07.2023, довідками про обставини травми №1557, №1558 від 25.10.2022, довідкою військово-лікарської комісії №133 від 02.01.2023, довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №414009 від 11.07.2023.
Як вбачається з матеріалів справи, перебуваючи на військовій службі у військовій частині НОМЕР_5 , позивач звернувся до командира із рапортом про нарахування і виплату йому одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах.
Командир військової частини НОМЕР_5 з листом від 15.12.2025 №1635/4301 звернувся на адресу Військової частини НОМЕР_1 щодо надання довідки про безпосередню участь військовослужбовця ОСОБА_1 у бойових діях в районах ведення (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин, визначену додатком 1 до Доручення та довідку визначену додатком 2 до доручення.
Проте відповідач, військова частина НОМЕР_1 , листом від 17.12.2025 року № 813/53407 повідомив, що ОСОБА_1 зарахований у списки військової частини НОМЕР_1 10.01.2020 року, та відтоді безперервно проходив військову службу, а отже не підпадає під умови отримання винагороди.
Вважаючи надану відповідь відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтями 17 та 65 Конституції України установлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави та справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Цей конституційний обов`язок реалізується через проходження громадянами України військової служби відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон 2232-ХІІ).
Частиною 3 статті 1 Закону 2232-ХІІ визначено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з частиною 9 статті 1 Закону 2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.
Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку. Форма, порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначаються Кабінетом Міністрів України, а для військовослужбовців - відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, розвідувальними органами України, Управлінням державної охорони України та Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Так, позивача призвано на військову службу 27 вересня 2019 року.
Порядок проходження громадянами України військової служби визначений Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджений Указом Президента України 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008).
Відповідно до пункту 2 Положення № 1153/2008 громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України в добровільному порядку або за призовом. У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.
З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2.
За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу. Із громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт (далі - військова служба за контрактом). За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11 лютого 2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі Постанова № 153) та затверджено «Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі Порядок).
Згідно з пунктом 3 Постанови №153 установлено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Відповідно до абзацу 2 пункту 4 Постанови №153 установлено, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.
Відповідно до абзацу 4 пункту 4 Постанови №153 військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
У подальшому Міністром оборони України видано Доручення №999/уд від 20.02.2025 (далі - Доручення №999/уд) відповідно до якого передбачено виплату одноразової грошової допомоги після укладення контракту на проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового складу, затвердженого Постановою, у розмірі один мільйон гривень, яка виплачується трьома частинами (далі - Допомога); одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - Винагорода) у розмірі один мільйон гривень. Виплата здійснюється один раз за весь період проходження військової служби та не підлягає поділу на частини.
Дорученням № 999/уд визначено, що право на Винагороду мають виключно особи рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які до набрання чинності Постановою (до 13.02.2025) у віці до 25 років (яким не виповнилося 25 років) були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (далі військовослужбовці) строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на 13.02.2025.
Підтвердження участі військовослужбовців у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій здійснюється на підставі щонайменше одного документа з кожної з наступних груп: а) бойовий наказ (бойове розпорядження); б) журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно- вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення; в) рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових в районах ведення воєнних (бойових) дій.
Військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на 13.02.2025, Винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від одного мільйону гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених).
Військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на 13.02.2025 у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон), винагорода виплачується в повному обсязі.
Цим же дорученням, зобов`язано командування видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України проводити заходи внутрішнього контролю шляхом здійснення попередніх перевірок законності нарахування Винагороди та Допомоги.
Таким чином, вказаним дорученням встановлено, що документи, оформлені військовою частиною для здійснення виплат, передбачених Постановою, попередньо, тобто до моменту видання наказу для здійснення виплати та фактичної виплати Винагороди та Допомоги, перевіряються шляхом здійснення перевірок законності нарахування Винагороди Допомоги командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.
Отже, для виплати особі (військовослужбовцю) одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах передбаченої п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі від час воєнного стану» необхідна сукупна наявність наступних ознак, а саме: 
1. Особа (військовослужбовець) у віці від 18 до 25 років повинна проходити військову службу за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, зокрема Національній гвардії України;
2. Особа (військовослужбовець) проходить військову службу, прийнятий (за контрактом) або призваний (за мобілізацією або призовом) на військову службу до або під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX;
3. Військова частина в якій проходить службу військовослужбовець, повинна бути включена Генеральним Штабом Збройних Сил, Головним Управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби до Переліку військових частин, які беруть участь у реалізації експериментального проекту відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153;
4. Особа (військовослужбовець) брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора;
5. Сукупний строк участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій станом на дату набрання чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153, тобто станом 13 лютого 2025 року, повинен становити: 5.1. Не менше шести місяців для виплати одноразової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі один мільйон гривень; 5.2. Менше шести місяців для виплати одноразової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах, пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від одного мільйона гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджено і не заперечується сторонами у справі, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був прийнятий на службу за контрактом 27.09.2019, тобто до початку дії правового режиму воєнного стану, у подальшому, 06.02.2025, під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 2102-ІХ, позивач повторно підписав контракт для проходження військової служби терміном до оголошення рішення про демобілізацію.
Таким чином, позивач був прийнятий на військову службу за контрактом під час дії воєнного стану, до досягнення 25-річного віку, та за час проходження військової служби. Відповідач не вказує та не доводить обставини щодо притягнення позивача до кримінальної, адміністративної та дисциплінарної відповідальності, а також не наводить даних щодо участі позивача у бойових діях. Натомість, заперечує наявність у позивача права на отримання винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №153.
При цьому, спірним є питання щодо ненадання на ім`я позивача затребуваних документів, на підставі яких нинішнім командуванням позивача мало б ухвалюватися рішення про наявність або відсутність підстав для виплати зазначеної винагороди. 
Між тим, судовим розглядом не встановлено підстав/повноважень, закріплених за відповідачем, Військовою частиною НОМЕР_1 , ухвалювати рішення щодо права позивача на отримання грошової винагороди, оскільки позивач звільнений з Військової частини НОМЕР_1 06.07.2023.
Як вбачається із довідки Військової частини НОМЕР_1 від 12.07.2023 №2141/убд, копія якої наявна в матеріалах справи, про безпосередню участь військовослужбовця у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, старший солдат ОСОБА_1 у період з 23.02.2022 по 01.03.2022, з 09.05.2022 по 01.10.2022 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, перебуваючи у населених пунктах Ольгінка, Майорськ Донецької області.
Застосовуючи положення наведених норм права до підтверджених матеріалами справи обставин спірних правовідносин, суд доходить до переконання про те, що у контексті застосування п.4 постанови КМУ від 11.02.2025р. №153 слід розмежовувати правову категорію - "безпосередня участь у бойових діях" від правової категорії - "безпосередня участь у забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України".
Особиста та безпосередня участь конкретного військовослужбовця саме у веденні бойових дій в районах ведення бойових дій створює підстави для набуття права на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у порядку постанови КМУ від 11.02.2025 №153.
Застосовуючи положення наведених норм права до підтверджених матеріалами справи обставин спірних правовідносин, суд зважає на окреслені вище приписи та норми чинного законодавства, з яких висновується, що для ухвалення відповідного рішення щодо наявності чи відсутності підстав для отримання виплати, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №153, військовослужбовець повинен надати на розгляд командування певний перелік документів, серед іншого - довідки про безпосередню участь в бойових діях в районах ведення бойових дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин, визначену додатком 1 до Доручення Міністра оборони України від 26.09.2025 №5601/уд та довідку визначену Додатком 2 до вказаного Доручення. У зв`язку з чим командир військової частини НОМЕР_5 і звернувся до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач проходив військову службу до моменту переведення до військової частини НОМЕР_5 .
Натомість відповідачем, Військовою частиною НОМЕР_1 , не надано запитуваної довідкової інформації, а сформовано висновок про відсутність підстав для отримання позивачем грошової винагороди, який однак непідтверджений фактичними обставинами.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Верховний суд у постанові від 10.10.2019 по справі №826/19954/16 виклав свою позицію щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень:
"Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, вбачається, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.
Враховуючи те, що до виключної компетенції відповідача належить повноваження прийняти рішення, тому адміністративний суд позбавлений можливості підміняти інших суб`єктів владних повноважень.
Разом із тим, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення."
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.12.2019 по справі №815/865/16, в якій, серед іншого, судом зазначено, що "неприйняття відповідачем вмотивованого рішення за заявою позивача про внесення змін до ліцензій, зокрема не здійснення повного та всебічного з`ясування всіх викладених у заяві доводів та аргументів заявника, не надання їм належної оцінки щодо наявності чи відсутності підстав для її задоволення, свідчить про те, що процедура розгляду такої заяви відповідачем у повній мірі не реалізована і надані йому дискреційні повноваження не вичерпані."
Суд зазначає, що за змістом положень та приписів статей 9, 77, 242 Кодексу адміністративного судочинства України, висновується обов`язок суб`єкта владних повноважень доводити правомірність ухваленого рішення, дії чи бездіяльності, а також фактичні обставини, які призвели до вчинення тих чи інших дій, або не зумовили обов`язку для вчинення того чи іншого виду діяльності, та унеможливили ухвалення будь-якого іншого рішення, відмінного від сформованого.
Натомість, за позивачем зберігається право піддати сумніву обставини та факти, що спричинили виникнення конкретних публічно-правових відносин, у ході яких, ймовірно, було порушено право позивача, забезпечивши суд належними та допустимими доказами факту спричиненого правопорушення.
Водночас, само по собі неспростування органом публічного управління твердження позивача щодо виникнення тих чи інших обставин, що призвели до порушення права позивача, не зумовлює формування ствердного висновку про існування заявленого правопорушення.
Аналогічна позиція щодо тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовими висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах рішення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.
За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.
У межах спірних правовідносин суб`єктом владних повноважень було вчинене дію у формі відмови надати запитувану інформацію, яка супроводжувалась не підтвердженим документально висновком про відсутність права у позивача на отримання грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153.
Таким чином, суд доходить висновку про протиправність дій Військової частини НОМЕР_1 в частині неналежного розгляду звернення щодо надання відповідних довідок з огляду на те, що ненадання затребуваної інформації унеможливлює для військової частини НОМЕР_5 вчинення подальших дій, спрямованих на належний розгляд рапорту ОСОБА_1 на отримання виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах, згідно постанови Кабінету Міністрів України №153.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що дії відповідача є такими, що порушують право ОСОБА_1 на належний соціальний захист.
Між тим, суд не перебирає на себе дискреційні повноваження відповідача щодо визначення переліку відомостей та зобов`язання відповідача їх надати.
Тому з метою відновлення порушеного права позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 оформлену листом від 17.12.2025 року №813/53407 щодо надання довідки (додаток 1 до Окремого доручення) про безпосередню участь військовослужбовця ОСОБА_1 у бойових діях в районах ведення бойових дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин та довідку (додаток 2 до Окремого доручення) про неотримання грошової винагороди відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану" та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути лист військової частини НОМЕР_5 від 15.12.2025 №1635/4301, надавши обґрунтовану відповідь, з урахуванням висновків суду у даній справі.
Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов – задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 оформлену листом від 17.12.2025 року №813/53407 щодо надання довідки (додаток 1 до Окремого доручення) про безпосередню участь військовослужбовця ОСОБА_1 у бойових діях в районах ведення бойових дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин та довідки (додаток 2 до Окремого доручення) про неотримання грошової винагороди відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану".
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути питання щодо видачі ОСОБА_1 довідки (додаток 1 до Окремого доручення) про безпосередню участь військовослужбовця ОСОБА_1 у бойових діях в районах ведення бойових дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин та довідки (додаток 2 до Окремого доручення) про неотримання грошової винагороди відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану", надавши обґрунтовану відповідь із урахуванням висновків суду у даній справі.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).
Повний текст рішення виготовлено та підписано - 01.05.2026, з урахуванням наявності сталого енергозабезпечення та Інтернет з`єднання, безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Суддя Марина Лук`яненко