ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 703/6969/25		
Провадження № 22-ц/821/1372/26		
Категорія: 310020000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - Василенко Л. І., 
суддів: Сіренка Ю. В., Карпенко О. В.,
секретаря - Кукушкіної А. О.,

учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ,
представник позивача - адвокат Спіцина Юлія Андріївна, 
відповідач -  ОСОБА_2 , 
представник відповідача - адвокат Вітюкова Олена Феліксівна,
третя особа, без самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку письмового провадженняапеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Вітюкової Олени Феліксівни на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2025 року представник ОСОБА_1 – адвокат Спіцина Ю. А. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та, із урахуванням зменшених позовних вимог, просила стягнути із відповідача аліменти на період навчання у вищому навчальному закладі, в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи із 15.10.2025 і до закінчення навчання 30.06.2029.
Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач є батьком повнолітнього ОСОБА_1 , який з 01.09.2025 навчається на І курсі Національного медичного університету імені О. О. Богомольця, за кошти державного бюджету на денній формі навчання. 
Позивач через навчання не має змоги працювати, матеріальну підтримку йому на час подання позову надає виключно мати. У зв`язку із навчанням потребує придбання спеціалізованої літератури, канцелярського приладдя, медичного одягу. 
Також, не має власного житла в м. Києві, через брак коштів не може проживати в гуртожитку чи тим більше винаймати житло, тому тимчасово проживає у знайомих, також несе витрати на дорогу з м. Києва до м. Сміли, зазвичай використовує залізничний транспорт.
Батько, який є працездатним, офіцером Збройних Сил України, має постійний заробіток, не має утриманців, тобто в змозі надавати матеріальну допомогу, проте, належної матеріальної підтримки не надає.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15.04.2026 позовні вимоги задоволено частково та стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання останнього на період його навчання в Національному медичному університеті імені О. О. Богомольця, у розмірі 1/8 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи із 15.10.2025 і до закінчення навчання 30.06.2029.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1002,39 грн.
Рішення суду в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Суд вважав встановленим той факт, що у зв`язку з навчанням ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги, яку мають надавати батьки, у тому числі і відповідач.
Суд першої інстанції, врахувавши рівень доходів платника аліментів, обґрунтованість витрат позивача, вважав за доцільне позов задовольнити частково, стягнувши аліменти в розмірі 1/8 усіх видів заробітку (доходу) платника щомісячно, починаючи з 15.10.2025 і до закінчення 30.06.2029 навчання в Національному медичному університеті імені О. О. Богомольця, що настане до досягнення стягувачем 23-річного віку, вважаючи, що такий розмір найбільше відповідає принципам справедливості, пропорційності та розумності.
Поряд з цим, суд вважав недоведеними посилання відповідача на те, що на його утриманні також перебувають його батьки, оскільки ним не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження вказаних обставин.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 – адвокат Вітюкова О. Ф., через систему «Електронний суд», подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15.04.2026 у частині визначення розміру аліментів.
Ухвалити нове рішення в цій частині, яким визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі або у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідає доведеним витратам позивача, щомісячно до дня закінчення навчання ОСОБА_1 , але не більше як до досягнення ним 23 років, та за умови, що він буде продовжувати навчання, але не більше 1/10 частини усіх видів заробітку (доходу) скаржника щомісячно.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Також просить вирішити питання розподілу витрат.
Вважає оскаржуване рішення таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, принципу рівності обох батьків в утриманні повнолітньої дитини, а також принципу розумності, справедливості та співмірності аліментного обов`язку.
Звертає увагу суду на те, що третя особа не зазначила та не довела, що її доходів недостатньо саме для покриття витрат на освіту дитини.
Вказує, що відповідач ОСОБА_2 до повноліття сина (жовтень 2025 року), сплачував аліменти в розмірі 1/6 частини від власного заробітку, що було доволі значною сумою, на даний час боргів не має. Він є військовослужбовцем та приймає безпосередню участь в заходах із забезпечення оборони України та збройної відсічі військам рф після повномасштабного вторгнення. Через ці обставини не має змоги спілкуватися із сином, однак ні останній, ні його мати не зверталися до нього щодо виплати аліментів у зв`язку із продовженням навчання.
Через тяжкі умови служби та поранення має незадовільний стан здоров`я, проходить лікування. Крім того, має батьків похилого віку, обоє 1954 року народження, яким надає матеріальну підтримку, зокрема матері, яка періодично лікується через тяжкі серцево-судинні захворювання.
Суд першої інстанції фактично не встановив один із ключових елементів предмета доказування у даній категорії спорів – реальний щомісячний обсяг матеріальних потреб повнолітнього позивача у зв`язку з навчанням.
Незважаючи на це, суд визначив розмір аліментів у частці від доходу скаржника – 1/8, не зазначивши: який саме розмір витрат позивача покривається цією часткою; який розрахунок ліг в основу визначення саме такого розміру; яким чином встановлений розмір співвідноситься з доведеними витратами. 
Фактично розмір аліментів визначено довільно судом, без встановлення бази для його обчислення. Такий підхід суперечить правовій природі аліментів як способу покриття реальних потреб, а не механізму отримання частки від доходу платника.
Документально підтверджений обсяг витрат позивача становить близько 3266,00 грн, тоді як фактичні аліменти відрахування лише за окремі місяці перевищували 15000,00 грн, що свідчить про перевищення розміру аліментів над доведеними витратами у декілька разів.
За таких обставин, визначення аліментів у частці від доходу призводить не до покриття потреб, а до їх значного перевищення.
Більш того, скаржником підтверджено намір добровільного виконання рішення суду в частині до негайно виконання, проте відповідачу не було надано реквізити та не роз`яснено як добровільно виконати рішення суду.
Крім того, поведінка позивача, який, будучи належним отримувачем платежу, свідомо не надає реквізити для його здійснення, попри відповідні звернення, свідчить про недобросовісне користування процесуальними правами та фактичне створення перешкод для виконання судового рішення.
Сторона відповідача стверджує, що у даній справі скаржник не заперечує свого обов`язку щодо утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися та не ухиляється від його виконання, однак обґрунтовано наполягає на визначенні розміру аліментів у межах реальних фінансових можливостей, з урахуванням доведених обставин справи та вимог закону.
Також просить врахувати, що дохід військовослужбовця має змінний та нестабільний характер і складається, зокрема, з додаткових виплат, пов`язаних з виконанням бойових завдань, що не можуть розглядатись як гарантована база для визначення постійного аліментного навантаження.

Відзив на апеляційну скаргу 

23.05.2026, через підсистему «Електронний суд», представник позивач ОСОБА_1 – адвокат Спіцина Ю. А. надіслала відзив на апеляційну скаргу. 
Вважає, визначений судом розмір аліментів у вигляді 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) таким, що забезпечуватиме інтереси позивача, який продовжує навчатися, на користь якого вони будуть стягуватися, та не призведе до погіршення майнового стану відповідача.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15.04.2026 залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , що видане 07.11.2007, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .
Відповідно до довідки № 39 від 08.09.2025 ОСОБА_1 з 01.09.2025 навчається на І курсі денної форми навчання в Національному медичному університеті імені О. О. Богомольця, факультет підготовки лікарів для Збройних Сил України, за кошти державного бюджету (наказ про зарахування № 2350/п-1 від 11.08.2025), термін навчання – до 30.06.2029.
Відповідач у справі, ОСОБА_2 , є військовослужбовцем Збройних Сил України, проходить військову службу у військовій частині Ахххх. За період із 15.02.2022 до 13.11.2025 багаторазово залучений до здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією рф проти України. До вказаних подій був учасником Антитерористичної операції, Операції об`єднаних Сил на Сході України, має численні відзнаки та заохочення.
24.11.2022 Смілянським міськрайонним судом на підставі рішення суду від 18.02.2009, що набрало законної сили 01.03.2009, виданий виконавчий лист № 2-382 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи із 28.11.2009 і до повноліття дитини.
Постановою державного виконавця від 31.12.2025 у виконавчому провадженні №12109503 (дата пред`явлення виконавчого документу, відкриття виконавчого провадження 25.03.2009) звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Постановою державного виконавця від 31.12.2025 у виконавчому провадженні №12109503 на боржника ОСОБА_2 накладений штраф у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складають 188257,57 грн та 94128,79 грн відповідно.
Відповідно до довідок від 08.09.2025 та від 02.03.2026, що надані адміністрацією НМУ ім. О. О. Богомольця вбачається, що місцем в гуртожитку ОСОБА_1 не забезпечений, для його надання не звертався.

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів.
Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Згідно з вимогами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
У постанові від 16.02.2022 у справі №381/2423/20 (провадження №61-17937св21) Верховний Суд зазначив, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (ст. 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
На підтвердження витрат сторони позивача, надані розрахункові документи про придбання канцелярського приладдя, підручників за вересень 2025 року, проїзних документів за період із серпня 2025 до грудня 2025.
З матеріалів справи вбачається, що позивач отримує стипендію. Така протягом першого навчального семестру нарахована за результатами вступних іспитів, надалі – на підставі успішності студента.
З довідок про доходи на ім`я позивача, що надані на виконання ухвали суду про витребування доказів, вбачається, що її сума за період із вересня 2025 до лютого 2026 складає 12000,00 грн, тобто 2000,00 грн щомісячно. Крім того, із виписки про рух коштів за рахунком на ім`я позивача за період із 01.09.2025 до 01.01.2026 вбачається, що інших надходжень, окрім виплати стипендії, не було.
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що вказаних сум об`єктивно недостатньо для забезпечення базових потреб повнолітньої особи, яка навчається, їх сума в перерахунку на місяць складає дещо більше половини прожиткового мінімуму на працездатну особу, що передбачена чинним законодавством.
Відповідач в суді першої інстанції посилався на те, що крім повнолітнього сина, він має також на утриманні батьків.
Повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги (ч. 1 ст. 202 СК України).
Суд першої інстанції, дослідивши надані докази, встановив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є непрацездатними особами, враховуючи вік, а також з огляду на норми ст. 1, 26 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003. 
З виписок із медичних карт стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_7 вбачаються факти перебування її на стаціонарному лікуванні в періоди із 08 до 22 березня 2024 року, із 16 до 29 серпня 2025 року, із 10 до 29 вересня 2025 року. Також, остання є інвалідом 2 групи, визнана непрацездатною, що встановлено довідкою до акту огляду МСЕК №118175 від 28.09.2007.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що враховуючи вищенаведене, можуть існувати обставини, що зумовлюють виникнення у відповідача обов`язку із надання утримання непрацездатних батьків.
Водночас, сторонами не заперечувалося, що відповідач має повнолітнього працездатного брата, відтак відповідний обов`язок щонайменше може існувати в двох осіб. Остання обставина додатково підтверджується наявною в матеріалах справи письмовою розпискою, за змістом якої відповідач позичав гроші в брата.
Щодо доводів сторони відповідача про незадовільний стан здоров`я ОСОБА_2 , та на підтвердження вказаного надані виписний епікриз № НОМЕР_2 про перебування на стаціонарному лікуванні з 02 до 14 травня 2018 року та довідка ВЛК від 14.05.2018, що посвідчує стан тимчасової непрацездатності.
Дослідивши надані докази, суд першої інстанції вірно встановив, що вказані документи стосуються періоду до жовтня 2025 року, коли із відповідача стягувалися аліменти на неповнолітнього сина, не підтверджують стану здоров`я ОСОБА_2 на час судового розгляду або ж його потребу в періодичному лікуванні.
Разом з тим, судом першої інстанції було досліджено матеріальний стан відповідача, а саме як вбачається з довідки про доходи №4 від 12.01.2026, з грудня 2022 року до січня 2025 року відповідачеві нараховано 2212157,41 грн заробітної плати, з якої за період із квітня 2023 року до січня 2025 року утримано 491627,74 грн аліментів, при цьому відомості про сплату аліментів в період із грудня 2022 року до березня 2023 року відсутні.
Станом на 01.04.2023 заборгованість боржника у виконавчому провадженні № 12109503 від 16.03.2023 становила 188257,57 грн, що за період із травня 2023 до січня 2024 погашена, станом на 25.01.2024 відсутня, що вбачається із довідки № 200 від 31.01.2026.
З лютого 2025 року до грудня 2025 року нараховано 884905,24 грн, що належить до виплати, з яких утримано 122231,38 грн аліментів та інших стягнень, що підтверджується довідкою № 5 від 12.01.2026.
Постанова від 31.12.2025 у виконавчому провадженні №12109503, якою звернене стягнення на доходи боржника, містить відмітку про наявність заборгованості 113273,60 грн, постанова про накладення штрафу мотивована заборгованістю, що нарахована за період із 01.03.2015 до 04.05.2023.
Відомості про стан заборгованості відповідача станом на час постановлення судового рішення сторонами не надавалися, водночас останніми не заперечувалося, що після досягнення позивачем 18-річного віку в жовтні 2025 року, виплати не припинилися, оскільки ОСОБА_2 був нарахований штраф при здійсненні примусового виконання судового рішення.
Отже, наведені обставини свідчать про наявність у ОСОБА_2 грошових доходів, що надають можливість матеріально підтримувати повнолітнього сина у зв`язку із продовженням навчання. 
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 не заперечує щодо необхідності з його сторони сплачувати аліменти на утримання його повнолітнього сина, який продовжує навчання, проте просить визначити їх в твердій грошовій сумі або у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, але не більше 1/10 частини усіх видів його заробітку (доходу). 
Доводи скаржника про визначення аліментів в твердій грошовій сумі, колегія суддів відхиляє, оскільки спосіб стягнення обирає стягувач, суд не може за власною ініціативою чи за проханням відповідача призначити аліменти у твердій грошовій сумі, якщо на це немає згоди позивача.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтвердили доводи апеляційної скарги про неспроможність відповідача сплачувати аліменти на користь повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/8 частки від усіх видів його заробітку (доходу). 
Крім того, відповідач, подаючи відзив на позовну заяву, вказав, що вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши аліменти в розмірі 1/9 частини від власного доходу.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
У законі не встановлено межі визначення судом розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина. Суд визначає розмір аліментів у кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи, при цьому Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, а саме: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
Враховуючи усі вищевикладені обставини та той факт, що син ОСОБА_2 є повнолітнім, продовжує навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, беручи до уваги, що відповідач спроможний надавати таку матеріальну допомогу, що ним у спосіб визначений законодавством не спростовано, колегія суддів вважає, що аліменти, визначенні судом першої інстанції у розмірі 1/8 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, забезпечать йому необхідну матеріальну підтримку на період навчання, відповідатимуть реаліям сьогодення та забезпечать баланс інтересів одержувача та платника аліментів.
Відтак, інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.
Скаржником в апеляційній скарзі, з посиланням на ст. 436 ЦПК України, викладено заяву про зупинення виконання рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 квітня 2026 року до закінчення апеляційного розгляду справи.
Водночас, відповідно до вимог ст. 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
Статтею 273 ЦПК України визначено, зокрема, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
За викладеного, апеляційний суд не вбачав підстав, у відповідності до приведених вимог законодавства, для задоволення заяви представника ОСОБА_2 – адвоката Вітюкової О. Ф. про зупинення виконання рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 квітня 2026 року до закінчення апеляційного розгляду справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування оскаржуваного рішення першої інстанції за доводами апеляційної скарги представника ОСОБА_2 – адвоката Вітюкової О. Ф. відсутні.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Вітюкової Олени Феліксівни – залишити без задоволення.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання– залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 24 червня 2026 року.

Головуюча          Л. І. Василенко

Судді           О. В. Карпенко

Ю. В. Сіренко