Справа № 522/12197/25
Провадження № 2-о/522/124/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2026 року Приморський районний суд міста Одеси у складі: 
головуючого судді     Абухіна Р.Д.,
за участю секретаря судового засідання Гудзюк Ю.Б.,
розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересовані особи – Личаківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та ОСОБА_3 про встановлення факту реєстрації розірвання шлюбу,
ВСТАНОВИВ:
До суду надійшла заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Личаківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_4 , в якій заявники просять встановити факт реєстрації 04 липня 2018 року на тимчасово окупованій території АР Крим розірвання шлюбу укладеного 06 жовтня 2012 року між громадянкою України ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКРР НОМЕР_1 , місце народження: с. Цвітуще, Ніжньогірський район, АР Крим) та громадянином України ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець села Крестянівка, Первомайського району, АР Крим), зареєстрованого 06 жовтня 2012 року Виконавчим комітетом Крестянвської сільської ради Первомайського району Автономної Республіки Крим, актовий запис № 01. Прізвище дружини після розірвання шлюбу: дружина « ОСОБА_5 », чоловік: « ОСОБА_5 ».
На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями була передана судді Донцову Д.Ю.
Ухвалою головуючого судді Донцова Д.Ю. від 05.06.2025 відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження.
На виконання розпорядження № 2010/25 керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси Шарага А.О. від 18.12.2025, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 522/12197/25 передано для розгляду головуючому судді Павлик І.А.
Ухвалою судді Павлик І.А. прийнято до провадження дану цивільну справу.
На підставі розпорядження в.о. керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси № 594/26 від 15.04.2026 року., по справі проведено повторний автоматизований розподіл, в результаті якого справу передано судді Абухіну Р.Д.
Ухвалою від 21.04.2026 прийнято до провадження справу за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Призначено судове засідання у справі на 18.06.2026 року.
Заява мотивована тим, що рішенням Приморського районного суду від 23 січня 2025 року Справа № 522/12168/24 встановлено факт реєстрації 21 червня 2022 року на тимчасово окупованій території АР Крим розірвання шлюбу між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , укладеного 2 вересня 2006 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження: місто Кишинів, Республіка Молдова, громадянство Україна, РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження: Україна, Донецька область, м. Краматорськ, зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Євпаторійського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 551. Прізвище чоловіка після розірвання шлюбу « ОСОБА_8 ».
Також, цим рішенням встановлено факт реєстрації шлюбу 20 травня 2023 року між заявниками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження: місто Кишинів, Республіка Молдова, громадянство Україна, РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Цвітуще, Ніжньогірський район, АР Крим, РНОКПП НОМЕР_1 громадянство Україна Білогірським районним відділом запису актів цивільного стану громадян, АР Крим. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловік « ОСОБА_8 » дружина « ОСОБА_5 ».
Рішення суду набрало законної сили та було подано до виконання до Личаківського відділу ДРАЦС у місті Львові. В частині встановлення факту реєстрації розірвання шлюбу рішення суду виконано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 22 квітня 2025 року серія НОМЕР_3 .
Разом з тим, виявилось, що виконати рішення суду в частині встановлення факту реєстрації шлюбу між заявниками неможливо через наявність в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актового запису про шлюб № 01 від 6 жовтня 2012 року, складений Виконавчим комітетом Крестянівської сільської ради Первомайського району Автономної Республіки Крим між ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України. За даними реєстру цей шлюб не розірвано.
Зазначають, що розірвання цього шлюбу відбувалось на тимчасово окупованій території. На підтвердження цього, окупаційною владою видано свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_4 від 4 липня 2018 року. Згідно цього свідоцтва 4 липня 2018 року Первомайським районним відділом запису актів цивільного стану департаменту запису актів цивільного стану міністерства юстиції республіки Крим шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 розірвано, про що складено актовий запис про розірвання шлюбу № 37. Свідоцтво про розірвання шлюбу було надано заінтересованій особі але Личаківський відділ РАЦС у місті Львові не має можливості зареєструвати розірвання шлюбу через те, що свідоцтво про розірвання шлюбу видане на тимчасово окупованій території і підставою для внесення відповідних відомостей може бути рішення суду про встановлення факту реєстрації розірвання шлюбу. Вказана обставина вбачається з листа Личаківського відділу РАЦС від 22.04.2025 року.
Також свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_5 від 20 липня 2025 року було видано на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Крестянівка, Первомайського району, АР Крим.
В судовому засіданні представник заявників підтримав заявлені вимоги.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. За результатом судового засідання та суд перейшов до стадії ухвалення рішення, оголошення якого призначено на 23.06.2026.
Суд розглянувши заяву та додані до неї документи, прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду від 23 січня 2025 року Справа № 522/12168/24 встановлено факт реєстрації 21 червня 2022 року на тимчасово окупованій території АР Крим розірвання шлюбу між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , укладеного 2 вересня 2006 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження: місто Кишинів, Республіка Молдова, громадянство Україна, РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження: Україна, Донецька область, м. Краматорськ, зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Євпаторійського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 551. Прізвище чоловіка після розірвання шлюбу « ОСОБА_8 ».
Також даним рішення суду, встановлено факт реєстрації шлюбу 20 травня 2023 року між заявниками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження: місто Кишинів, Республіка Молдова, громадянство Україна, РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Цвітуще, Ніжньогірський район, АР Крим, РНОКПП НОМЕР_1 громадянство Україна Білогірським районним відділом запису актів цивільного стану громадян, АР Крим. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловік « ОСОБА_8 » дружина « ОСОБА_5 ».
Згідно відповіді Личаківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №32/33.23-02-40 від 22.04.2025, наданої представнику заявника ОСОБА_10 , виконати рішення суду в частині встановлення факту реєстрації шлюбу між заявниками неможливо через наявність в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актового запису про шлюб № 01 від 6 жовтня 2012 року, складений Виконавчим комітетом Крестянівської сільської ради Первомайського району Автономної Республіки Крим між ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України. За даними реєстру цей шлюб не розірвано.
Розірвання цього шлюбу відбувалось на тимчасово окупованій території. На підтвердження цього, окупаційною владою видано свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_4 від 4 липня 2018 року. 
Згідно цього свідоцтва, вбачається, що 4 липня 2018 року Первомайським районним відділом запису актів цивільного стану департаменту запису актів цивільного стану міністерства юстиції республіки Крим шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 розірвано, про що складено актовий запис про розірвання шлюбу № 37. 
Вказане Свідоцтво про розірвання шлюбу не є підставою для реєстрації розірвання шлюбу, з огляду на те, що воно видане на тимчасово окупованій території і підставою для внесення відповідних відомостей може бути рішення суду про встановлення факту реєстрації розірвання шлюбу. Вказана обставина вбачається з листа Личаківського відділу РАЦС від 22.04.2025 року.
Належним способом реалізації прав заявників є встановлення в судовому порядку факту реєстрації розірвання шлюбу. Встановлення цього факту необхідно для проставлення в актовому записі про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмітки про його розірвання та подальшого виконання рішення Приморського районного суду від 23 січня 2025 року по справі №522/12168/25 в частині реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» «Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.
Згідно п.3.17 «Правил внесення змін до актових записів, їх поновлення та анулювання» затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5 Рішення суду про встановлення факту державної реєстрації акту цивільного стану є підставою для поновлення актового запису цивільного стану у відділі державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його первинного складання, крім випадку зберігання запису на тимчасово окупованій території України.
15 квітня 2014 року Верховна Рада України визначила статус території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя як тимчасово окупованою.
Згідно з положеннями статей 1, 5, 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.
Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Відповідно до ст.ст. 3,8,9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.
Судом, при наданні оцінки зазначених документів, як кожного окремо, як доказів приймається до уваги, що хоча такий документ не є юридично дійсним, але він може підтверджувати, що певна установа, яка не діє у відповідності з українським законодавством, але de facto існує на окупованій території, зареєструвала факт народження певної особи.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення.
Частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Частиною третьою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (у редакції, чинній на час звернення заявника до суду) визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами на тимчасово окупованій території, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, є недійсним і не створює правових наслідків.
07 травня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України», яким, зокрема, частину третю статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» доповнено словами «крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану».
Положеннями статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
У практиці Європейського суду з прав людини розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.
При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17.
Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо реєстрації шлюбу, з метою захисту прав і свобод громадян України на тимчасово окупованих територіях, ніяким чином не легітимізує таку владу.
Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави.
Документи, видані органами та установами (зокрема, закладами реєстрації актів цивільного стану), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 315 ЦПК України.
Отже, за такої редакції Закону шлюб, укладений між заявниками на тимчасово окупованій території, був недійсним і не створював юридичних наслідків, а тому у заявників не має іншої можливості підтвердити факт реєстрації шлюбу, аніж звернутися до суду із заявою про встановлення юридичного факту.
При цьому неможливість поновити актовий запис про шлюб та видати заявникам свідоцтво про шлюб в позасудовому порядку свідчить відмова Личаківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 22.04.2025 р. у здійснені таких дій.
Згідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.
Згідно зі ст.18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.
Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявникам для отримання свідоцтва згідно законодавства України.
Згідно ч.1 ст. 18 Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети.
За таких обставин, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4, 76-81, 89, 293, 294, 315 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересовані особи – Личаківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та ОСОБА_3 про встановлення факту реєстрації розірвання шлюбу задовольнити.
Встановити факт реєстрації 04 липня 2018 року на тимчасово окупованій території АР Крим розірвання шлюбу укладеного 06 жовтня 2012 року між громадянкою України ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКРР НОМЕР_1 , місце народження: с. Цвітуще, Ніжньогірський район, АР Крим) та громадянином України ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець села Крестянівка, Первомайського району, АР Крим), зареєстрованого 06 жовтня 2012 року Виконавчим комітетом Крестянвської сільської ради Первомайського району Автономної Республіки Крим, актовий запис № 01. Прізвище дружини після розірвання шлюбу: дружина « ОСОБА_5 », чоловік: « ОСОБА_5 ».
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повний текст рішення суду виготовлений 03 липня 2026 року.

Суддя          Р. Д. Абухін
23.06.26