Справа № 143/1122/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.06.2026 року   м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого - судді Гуцола М.П.,
з участю секретаря судових засідань Москаленко С.П., 
представника позивача- адвоката Скалецького О.О.,
представника відповідача - адвоката Погасій С. М.,
представника Погребищенської міської ради Жмурчук О.М., 
психолога Сугак Т.С. ,
розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в м. Погребищі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: орган опіки та піклування Погребищенської міської ради, орган опіки та піклування Сарненської міської ради Рівненської області про позбавлення батьківських прав та стягнення пені за прострочення сплати аліментів, - 

встановив: 

короткий зміст позовних вимог.

24.11.2025 до Погребищенського районного суду Вінницької області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення пені за прострочення сплати аліментів.
Позов обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 перебували у шлюбі, що був зареєстрований 29.11.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сарненського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №250. Шлюб між сторонами розірваний рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 06.05.2021, справа №556/723/21.
Сторони являються батьками малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Із 2019 року сторони не проживають разом та не підтримують шлюбних відносин. За останні 6 років батько бачив дітей лише один раз, він не бере участі у вихованні синів, не цікавиться їх життям та здоров`ям.
На підставі судового наказу Сарненського районного суду Вівненської області від 12.08.2020 по справі №572/306/20 ОСОБА_3 зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивача та утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки з усіх видів свого заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Однак ОСОБА_3 не виконує належним чином свої обов`язки щодо матеріального забезпечення дітей та заборгував позивачу на день звернення з позовом до суду аліменти у розмірі 48 122,16 грн.
По розрахунку позивача, за період з 01.02.2024 по 01.10.2025 сума пені за несплату аліментів складає 8 585, 63 грн.
З урахуванням наведеного, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з ОСОБА_3 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 8 585, 63 грн. 

Рух справи, позиція сторін.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2025 справу передано на розгляд судді Гуцолу М.П. (а.с. 17).
Ухвалою суду від 26.11.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, залучено орган опіки та піклування Погребищенської міської ради до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача; витребувано із органу опіки та піклування Погребищенської міської ради висновок щодо розв`язання спору у зазначеній справі (а.с. 19-20).
24.12.2025 розгляд справи відкладено за заявою представника Погребищенської міської ради Дзюби О.О. (а.с. 27).
Ухвалою суду від 29.01.2026 задоволено клопотання позивача ОСОБА_2 про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача орган опіки та піклування Сарненської міської ради Рівненської області та витребувано з нього висновок щодо розв`язання спору у вказаній справі. Продовжено на 30 днів строк проведення підготовчого провадження у справі (а.с. 42).
11.02.2026 через систему «Електронний суд» від представника відповідача- адвоката Погасій С.М. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вона просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача (а.с. 54-65). Свої заперечення представник відповідача мотивує тим, що відповідач ОСОБА_3 щиро піклується про своїх дітей, однак з червня 2022 року проходить військову службу у лавах Збройних Сил України. Крім того, відповідач з червня 2022 року по червень 2024 року сплачував аліменти на утримання дітей у та сплатив їх у розмірі 314 460,13 грн, що підтверджується доказами, що додані до відзиву на позовну заяву. На момент подачі відзиву ОСОБА_3 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 та за вимогами військового статуту не має можливості залишати військову частину на власний розсуд та не завжди має змогу підтримувати регулярний телефонний зв`язок з дітьми. Позивач вказує на наявність заборгованості зі сплати аліментів на утримання дітей за період з 01.02.2024 по 30.09.2025 у розмірі 48 122, 16 грн, однак за період з лютого 2024 по грудень 2024 відповідач сплатив аліменти у розмірі 137 937,80 грн. Прострочення сплати аліментів у 2025 році відбулося не з вини відповідача, оскільки він змінював війську частину, де здійснюється його грошове забезпечення. Однак контроль за своєчасністю та повнотою відрахувань покладено на органи виконавчої служби, а не на відповідача. Відповідачем сплачено розмір заборгованості у повному обсязі, що підтверджуються довідкою про відсутність заборгованості зі сплати аліментів від 28.01.2026 №8449. Сплата заборгованості по аліментах на утримання дітей підтверджує факт того, що відповідач здійснює матеріальне забезпечення дітей та виконує покладені на нього обов`язки. Крім того, позивач заявляє вимогу про стягненні пені прострочення сплати аліментів на утримання дітей у розмірі 8 585,63 грн. Водночас вона не надала обґрунтованого та належного розрахунку зазначеної пені.
Ухвалою суду від 20.02.2026 задоволено заяву представника відповідача- адвоката Погасій С.М. про розгляд справи в режимі відеоконференції (а.с. 73).
19.02.2026 через канцелярію суду Службою у справах дітей Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області подано висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 (а.с. 79-83).
26.02.2026 через канцелярію суду позивачем подано заяву про долучення доказів у справі та заяву про виклик свідків ( а.с. 104-105).
02.03.2026 на електронну пошту суду надійшов лист виконавчого комітету Сарненської міської ради з якого слідує, що відповідач проживає у с. Карасин Сарненського району Рівненської області, що територіально відноситься до Клесівської селищної ради. Враховуючи викладене, орган опіки та піклування виконавчого комітету Сарненської міської ради позбавлений можливості надати висновок про розв`язання спору між сторонами у вказаній справі (а.с. 110).
26.03.2026 судове засідання відкладено за заявою представника позивача- адвоката Скалецького О.О. (а.с. 113).
15.04.2026 представником позивача- адвокатом Скалецьким О.О. подано заяву про виклик свідка та додано письмові докази у справі (а.с. 132-136).
16.04.2026 судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідача- адвоката Погасій С.М. (а.с. 124-125).
Ухвалою суду від 21.04.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті, у відкрите судове засідання викликано у якості свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с. 149-150).
14.05.2026 судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідача- адвоката Погасій С.М., оскільки відповідач має бажання бути присутнім при розгляді справи.
Представник позивача- адвокат Скалецький О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. 
Представник відповідача- адвокат Погасій С.М. проти задоволення позовних вимог заперечувала з мотивів, що викладені у відзиві на позовну заяву.
Представник Служби у справах дітей та сім`ї Калинівської міської ради Вінницької області в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 201).
Погребищенської міської ради Жмурчук О.М. в судовому засіданні, що відбулося 31.03.2026 пояснила, що не знає при який обставинах відповідачем було написано нотаріально посвідчену заяву про не заперечення проти позбавлення її батьківських прав. Відповідач позиціонується з позитивної сторони. До комісії із заявою не зверталися ні позивач, ні відповідач. Вважає за недоцільне позбавляти відповідача батьківських прав, що зазначене у висновку.
Представник Погребищенської міської ради Жмурчук О.М. в судовому засіданні при вирішення спору поклалась на розсуд суду.
Представник органу опіки та піклування Сарненської міської ради Рівненської області в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. 
Розглянувши матеріали справи, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Карасин Сарненського району Рівненської області народився ОСОБА_4 , батьками якого в свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 , виданому 27.04.2015 виконавчим комітетом Карасинської сільської ради Сарненського району Рівненської області, зазначені: батько - ОСОБА_3 та мати - ОСОБА_9 (а.с. 7).
ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Карасин Сарненського району Рівненської області народився ОСОБА_5 , батьками якого в свідоцтві про народження серії НОМЕР_3 , виданому 20.01.2014 виконавчим комітетом Карасинської сільської ради Сарненського району Рівненської області, зазначені: батько - ОСОБА_3 та мати - ОСОБА_9 (а.с. 8).
Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 06.05.2021 у справі №556/723/21, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , що був зареєстрований 29.11.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сарненського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №250 розірваний. ОСОБА_3 відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 ». Місцем проживання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 визначено місце проживання матері (а.с. 9).
Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади №2024/007427674 від 25.06.2024, №2024/007427994 від 25.06.2024, №2025/008746077 від 01.07.2025 місцем реєстрації позивача та дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є АДРЕСА_1 (а.с. 10-12).
З довідки комунального закладу «Андрушівська гімназія Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області» №23 від 27.10.2025 слідує, що ОСОБА_3 участі у навчанні та вихованні сина ОСОБА_5 , учня 6-го класу не приймає (а.с. 13). 
З довідки комунального закладу «Андрушівська гімназія Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області» №24 від 27.10.2025 слідує, що ОСОБА_3 участі у навчанні та вихованні сина ОСОБА_4 , учня 5-го класу не приймає (а.с. 14).
Відповідно до розрахунку заборгованості №69893 від 30.10.2025, що виданий Сарненським відділом ДВС у Сарненському районі Рівненської області вбачається, що заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом на 01.10.2025 становить 48 122,16 грн (а.с. 15).
Згідно з довідкою №8449 від 28.01.2026, що видана Сарненським відділом ДВС у Сарненському районі Рівненської області заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом на 28.01.2026 відсутня (а.с. 58, на звороті).
ОСОБА_3 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 №152 від 29.01.2026 (а.с. 59).
Рішенням виконавчого комітету Погребищенської міської ради Вінницької області затверджено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 80-83). З висновку слідує, що 04.12.2025 працівниками служби проведено обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що в будинку створені всі необхідні умови для виховання та розвитку дітей. В телефонному режимі із ОСОБА_3 з`ясовано, що за місцем реєстрації він не проживає, оскільки проходить службу у лавах ЗСУ. Кошти на утримання дітей надсилав нерегулярно, але станом на сьогодні заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Пояснив, що у зв`язку зі службою з синами бачився рідко, намагався зателефонувати, проте його номер був заблокований. 
Згідно з довідкою Карасинської гімназії Клесівської селищної ради Сарненського району Рівненської області №84 від 19.02.2026 слідує, що ОСОБА_3 участі у навчанні та вихованні сина ОСОБА_5 , учня 3-го класу не приймав. Період навчання дитини в даному закладі освіти- 17.01.2022- 24.08.2022 (а.с. 100).
З довідки Карасинської гімназії Клесівської селищної ради Сарненського району Рівненської області №83 від 19.02.2026 слідує, що ОСОБА_3 участі у навчанні та вихованні сина ОСОБА_4 , учня 2-го класу не приймав. Період навчання дитини в даному закладі освіти- 17.01.2022- 24.08.2022 (а.с. 101).
Відповідно до довідки Великоцепцевицького ліцею Антонівської сільської ради Рівненської області №01-18/64 від 23.02.2026 вбачається, що ОСОБА_3 участі у навчанні та вихованні сина ОСОБА_5 за період навчання з 01.09.2020 по 18.01.2022 не брав (а.с. 102).
Зі змісту довідки Великоцепцевицького ліцею Антонівської сільської ради Рівненської області №01-18/65 від 23.02.2026 слідує, що ОСОБА_3 участі у навчанні та вихованні сина ОСОБА_4 за період навчання з 01.09.2020 по 18.01.2022 не брав (а.с. 103).
Допитаний в судовому засіданні в присутності психолога Сугак Т.С. малолітній ОСОБА_5 пояснив, що є учнем 6 класу, навчається посередньо. З батьком він спілкувався минулого літа у телефонному режимі. Дитина знає, що батько на війні, бачити його він не хоче. 
Допитаний в судовому засіданні в присутності психолога Сугак Т.С. малолітній та ОСОБА_4 пояснив, що в школі йому подобається, у нього є товариші. Батько телефонував йому кілька разів, а потім перестав, він бажає, щоб батька позбавили батьківських прав.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомила, що знайома з позивачем з 2022 року, проживають по сусідству. ОСОБА_3 не знає, позивач жалілась, що він не допомагає дітям. 
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомила, що їй невідомо чи спілкується ОСОБА_3 з дітьми, позивача та її чоловіка добре знає.

Мотиви з яких виходить суд і застосовані норми права.

Щодо вимоги про позбавлення батьківських прав. 

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).
Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.
За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та характеристик учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22).
Частинами першою, другою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
Думка дитини у вирішенні спору про позбавлення батьківських прав є важливою, проте вона не може бути вирішальною, як і не може бути безумовним свідченням того, що позбавлення батьківських прав призведе до забезпечення її якнайкращих інтересів. Допитані в судовому засіданні малолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_4 висловлювали своє небажання спілкуватися з батьком однак їх покази, в силу їх віку, можуть ґрунтуватись на бажанні матері, що діти не спілкувалися з відповідачем.
Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.
При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує невиконувати свої батьківські обов`язки, оскільки він на даний час є військовослужбовцем не має можливості відвідувати дітей чи спілкуватися з ними у будь-який час.
Позивачем не доведено, що поведінка відповідача є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього у зв`язку з його мобілізацією до лав ЗСУ.
Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Рішенням виконавчого комітету Погребищенської міської ради Вінницької області затверджено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 80-83). 
Докази, які були надані позивачем, суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідача такої крайньої міри впливу як позбавлення батьківських прав відносно його синів. 
Суд звертає увагу на висновок у справі "Mandet c. France", в якій 11 років бездіяльності батька не розглядалась Європейським судом як обставина, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Навпаки, суд зазначив, що існує потенційна вигода майбутніх дитячо-батьківських відносин, оскільки поновлення цього зв`язку надає дитині можливість отримати більше, ніж втратити.
В даній конкретній ситуації, суд, співставляючи інтереси окремої особи, в право якого здійснюється втручання - відповідача, враховуючи суспільні інтереси та інтереси дітей, вважає, що непозбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дітей ніж зворотнє, оскільки позбавлення батьківських прав у даному випадку жодним чином у позитивному плані не вплине на обставини щодо виховання і розвитку дітей, не створить додаткових умов щодо їх безпечного виховання, захисту їх здоров`я, та не сприятиме захисту їх прав взагалі. Так, наразі йдеться про те, що батько не виконує свої обов`язки належним чином, проте позбавлення відповідача його прав щодо його дітей жодним чином не покращить життя дітей ані в матеріальному, ані в моральному та емоційному аспектах.
Позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя. У цій ситуації таке втручання не є виправданим і пропорційним, оскільки матеріали справи не свідчать про умисне невиконання відповідачем своїх обов`язків, зокрема стосовно участі у вихованні дитини.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав відносно ОСОБА_3 , у даному випадку є недоцільним, оскільки є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено.
З урахуванням обставин у даній справі, суд вважає за доцільне попередити відповідача про зміну ставлення до виховання диітей, що узгоджується з пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», а також покласти на Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Погребищенської міської ради Вінницької області контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_3 .

Щодо вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 1 ст.183 та ч. 1 ст.184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) визначаються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч. 1ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.
У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; та наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у цивільній справі №661/905/19).
Згідно зі ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Представник відповідача- адвокат Погасій С.М. у відзиві на позовну заяву вказала, що відповідачем ОСОБА_3 за період з лютого 2024 по грудень 2024 сплачено аліменти у розмірі 137 937,80 грн. Прострочення сплати аліментів у 2025 році відбулося не з вини відповідача, оскільки він змінював війську частину, де здійснюється його грошове забезпечення, але контроль за своєчасністю та повнотою відрахувань покладено на органи виконавчої служби, а не на відповідача. На момент винесення рішення суду відповідачем сплачено розмір заборгованості у повному обсязі, що підтверджуються довідкою про відсутність заборгованості зі сплати аліментів від 28.01.2026 №8449. 
Разом з тим, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню за прострочення спалти аліментів у розмірі 8 585,63 грн, за її розрахунками така сума пені підлягає стягненню за період з 01.02.2024 по 01.10.2025.
З розрахунку заборгованості №69893 від 30.10.2025, що виданий Сарненським відділом ДВС у Сарненському районі Рівненської області вбачається, що заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом на 01.10.2025 становила 48 122,16 грн (а.с. 15), однак у цьому розрахунку вказано, що у лютому 2024 року відповідачем сплачено - 33 695,82 грн, у березні 2024 року - 24025,79 грн, у квітні 2024 року - 20 318,80 грн, у травні 2024- 24 025,79 грн, у червні 2024 року 15 552,67 грн, у липні 2024 року - 9 818,22 грн, у вересні 2024 року - 6 044,71 грн, у листопаді 2024- 4 456,00 грн. Разом з тим у вказаному розрахунку зазначено, що у 2024 році відповідачу нараховано 138 661,56 грн аліментів, а сплачено ним 137 937,80 грн, загалом відповідачу нараховано 178 765,56 грн аліментів, а ним сплачено 226 887,72. Враховуючи викладене, суд позбавлений можливості визначити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, оскільки з вказаної довідки не зрозуміло яка є заборгованість відповідача, а детального розрахунку по нарахуванні пені помісячно позивачем до матеріалів справи не додано.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки в задоволені позову в частині вимоги щодо позбавлення батьківських прав відмовлено, то судові витрати, що сплачені за цю вимогу при подачі позову до суду, покладаються на позивача.
Позивач була звільнена від сплати судового збору за вимогу щодо стягнення пені за несплату аліментів, у задовленні позову у цій частині також відмовлено, відтак судовий збір у розмірі 1 211,20 грн слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, ст. ст. 19, 150, 164-167, 180-183, 191 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», керуючись ст.ст. 2, 5,10-13, 76-82, 89, 141, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: орган опіки та піклування Погребищенської міської ради, орган опіки та піклування Сарненської міської ради Рівненської області про позбавлення батьківських прав та стягнення пені за прострочення сплати аліментів- відмовити.
Попередити ОСОБА_3 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню ним малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та покласти на орган опіки та піклування Погребищенської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_3 .
Роз`яснити ОСОБА_2 , що у разі продовження вчинення ОСОБА_3 дій спрямованих на ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, вона за наявності для того правових підстав, не позбавлена можливості, повторно звернутися до суду із аналогічним позовом.
Компенсувати за рахунок держави 1 211,20 грн судового збору у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення виготовлено 22.06.2026.

Учасники справи (сторони):

Позивач -  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: орган опіки та піклування Погребищенської міської ради, код ЄДРПОУ 03772654, місцезнаходження: вул. Б.Хмельницького, буд. 110, м. Погребище Вінницького району Вінницької області, 22200.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: орган опіки та піклування Сарненської міської ради Рівненської області, код ЄДРПОУ 04057770, місцезнаходження: вул. Широка, буд. 31, м. Сарни Сарненського району Вінницької області.

Суддя