Справа № 214/8043/25
2/214/408/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

19 травня 2026 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Ткаченка А.В.,
за участю секретаря судового засідання - Фастовець Ю.Ю.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - адвоката Саліної М.О., 
відповідача - ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про встановлення факту спільного проживання і перебування у фактичних шлюбних стосунках з особою, яка загинула під час бойових дій на території України,

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просить суд встановити факт спільного проживання її та перебування у фактичних шлюбних стосунках без реєстрації шлюбу з 2019 року по березень 2022 року з ОСОБА_3 , який загинув приблизно 2022 року під час бойових дій на території України, а також визнати її членом сім`ї ОСОБА_3 , посилаючись на необхідність отримання нею соціальних виплат.
В обґрунтування вимог позивачем зазначено про перебування її з 2005 року у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , від якого вона має четверо дітей. Фактичні шлюбні стосунки з чоловіком були припинені з 2017 року, разом вони не проживали та спільного господарств не вели, а ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер. У 2018 року вона познайомилась з ОСОБА_3 , між ними склалися дружні стосунки і вони періодично зустрічалися, проводячи разом вільний час, а в 2019 році їх почуття переросли у кохання і вони вступили у фактичні шлюбі стосунки, у зв`язку з чим стали проживати разом за адресою: АДРЕСА_1 . З цього часу у них був спільний бюджет, вони вели спільне господарство протягом трьох років, разом дбали про добробут. ОСОБА_3 займався вихованням її дітей, які проживали з ними, святкували свята та їздили у відпустки, вона спілкувалась з його матір`ю ОСОБА_5 та приїздила до неї в гості, надаючи допомогу, бо та була інвалідом та пенсіонером АТО. Від ОСОБА_3 були пропозиції одружитись, однак вони відкладали цю подію, а в березні 2022 року ОСОБА_3 мобілізували до лав ЗСУ у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф до України. До 25.04.2022 ОСОБА_3 щоденно виходив з нею на зв`язок, вони спілкувались в месенджері вайбер, а 03.05.2022 його матері ОСОБА_5 було повідомлено, що ОСОБА_3 25.04.2022 взятий у полон ворожими формуваннями біля н.п. Новотошківське Луганської області. На початку липня 2025 року слідчим поліції їй було повідомлено про проведення порівняльної генетичної експертизи матеріалів ОСОБА_3 зі зразкам, які надала його мати і встановлено смерть ОСОБА_3 , який загинув перебуваючи в полоні. Як цивільній дружині їй було видано копію свідоцтва про його смерть, тому для отримання соціальних виплат та грошової допомоги, просить вимоги задовольнити.
Ухвалою суду від 30.09.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено по справі підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 22.10.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Установлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються.
У судовому засіданні 07.04.2026 позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Саліна М.О. на задоволенні вимог наполягали з підстав, викладених у тексті позовної заяви.
Представник відповідача Міністерства оборони України заперечувала проти задоволення позовних вимог.
Представники відповідачів ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені в порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України.
Представник Міністерства оборони України Матвєєнко Г.М. звернулась до суду з відзивом на позов, вказавши про неналежний склад відповідачів у справі, оскільки у матеріалах справи відсутні відомості щодо порушення ними своїми діями чи діяльністю прав позивача. Наголошено, що ознаками, за наявності яких можна стверджувати, що особи належать до однієї сім`ї є спільність проживання, пов`язаність спільним побутом та наявність у них по відношенню один до одного взаємних прав та обов`язків. Сам по собі факт перебування у близьких стосунках чоловік та жінки, спільна присутність на святах та пересилання коштів, як і періодичного відпочинку, наявності документів, пов`язаних зі смертю та захороненням спадкодавця, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені зв`язки, притаманні подружжю, а акт фактичного проживання, складений житлово-експлуатаційною організацією, не підтверджує вказані обставини. Тому просить відмовити у задоволенні вимог.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що ОСОБА_7 знає з 2014 року, вони з нею товаришують. У 2019 році вона зустріла біля під`їзду ОСОБА_1 з ОСОБА_3 і позивачка представила його як чоловіка. Підтвердила, що ОСОБА_3 за життя проживав у сусідньому з нею під`їзді будинку АДРЕСА_2 . Оскільки вона приходила до них з ОСОБА_1 в гості та бачила, що у них наявне спільне господарство, вона навіть не знала, що вони проживали без реєстрації шлюбу. Діти позивачки проживали у ОСОБА_3 в квартирі.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що знає ОСОБА_3 з трьох років, він її сусід, вона знала його батьків. ОСОБА_1 за життя ОСОБА_3 представляв як свою дружину в 2019 році, коли приходили до неї в гості. Підтвердила, що ОСОБА_3 проживав разом з ОСОБА_1 в її квартирі як чоловік та жінка, в квартирі мешкали також дві доньки ОСОБА_1 , квартира однокімнатна.
Вислухавши позивача, її представника та представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, з 22.04.2005 ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який ІНФОРМАЦІЯ_3 помер (а.с.13,14 - копії свідоцтв).
При цьому Верховний Суд у постанові від 12.03.2025 у справі №336/1978/23 вказав, що перебування особи в зареєстрованому шлюбі унеможливлює встановлення судом факту її спільного проживання з іншою особою однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тобто в даному випадку до 10.05.2020.
25.04.2022 солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був захоплений в полон ворожими формуваннями біля н.п. Новотошківське Луганської області (а.с.8 - копія сповіщення).
Згідно з свідоцтвом про смерть, виданого 27.08.2025, ОСОБА_3 помер приблизно в 2022 році (а.с.60 - копія свідоцтва).
Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Положеннями пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.
Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення.
Згідно з пунктом 6 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №884 від 30.11.2016, виплата грошового забезпечення здійснюється: особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного розміру частки у відсотках після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності в особистому розпорядженні на випадок полону стовідсоткового розподілу грошового забезпечення нерозподілена частка грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями; у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені); у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці.
В абзаці першому частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №644/6274/16-ц (провадження №14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №5-рп/99 від 03.06.1999 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».
Отже, обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного побуту, наявність взаємних прав та обов`язків.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07.12.2020 у справі №295/14208/18-ц (провадження №61-12879св20).
Про необхідність встановлення вказаних обставин як обов`язкової умови для визнання осіб членами сім`ї зазначено у постанові Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №343/1821/16-ц (провадження №61-10270ск18), від 25.11.2019 у справі №202/5003/16-ц (провадження №61-44809св18) та від 05.02.2020 у справі №712/7830/16-ц (провадження №61-28377св18). 
У постанові від 07.02.2024 у справі №383/821/22 (провадження №61-5935св23) зазначено, що предметом доказування під час розгляду справ про встановлення факту проживання однією сім`єю є, передусім, сукупність обставин, що згідно із законом складають основні ознаки сім`ї: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків, що визначено частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом, і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Відповідно до статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, правомірною) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №554/8023/15-ц (провадження №14-130цс19) зазначено, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю, спільний побут, взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
СК України не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які підтверджують наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю (постанова Верховного Суду від 07.12.2023 у справі №442/3741/21 (провадження №61-1292св23).
У постанові Верховного Суду від 17.04.2023 у справі №463/11211/19 (провадження №61-1214св23) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.
При зверненні до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, надала суду:
- копію акту про фактичне проживання особи, складеного 01.08.2025 мешканцями будинку АДРЕСА_2 про фактичне проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_1 з 2019 року та ведення ними спільного господарства;
- копію сповіщення сім`ї ОСОБА_9 про те, що її цивільний чоловік ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 загинув під час ворожого обстрілу;
- копії фотознімків спільного відпочинку;
- копію банківської виписки з рахунку позивачки.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц, провадження №14-400цс19).
Так, стосовно наданої виписки по рахунку ОСОБА_1 (а.с.61-62) за період з 19.01.2022 до 30.12.2022, то за період з 04.04.2022 до 25.04.2022 (дата припинення зв`язку із солдатом) з картки ОСОБА_3 у квітні місяці було проведено 6 платежів, однак приймаючи до уваги, що вказані платежі продовжували і надалі, а саме 6 платежів в травні 2022 року, тобто у період, коли ОСОБА_3 відповідно до сповіщень або перебував в полоні або загинув, суду невідома природа таких переказів та відомості щодо дійсного відправника. За заявлений у тексті позовної заяви період 2019-2022, докази фінансової допомоги та утримання позивачки ОСОБА_3 , матеріали справи не містять.
Суд приймає до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15.08.2019 у справі №588/350/15 (провадження №61-30273св18), відповідно до якої факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем протягом 2012 - 2014 років коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові 01.04.2026 у справі №565/482/23 (провадження № 61-11272св25), відповідно до якої близькі стосунки як чоловіка та жінки за відсутності належних та безспірних доказів існування відносин, притаманних сім`ї, до зазначеної дати, не дають правових підстав для визнання їх чоловіком та дружиною. Надані позивачем фотокартки свідчать лише про спільний відпочинок позивача та відповідача, а не про сімейні відносини. Жодних інших належних письмових доказів, які б підтверджували доводи позивача щодо існування між ним та відповідачем відносин, притаманних подружжю у спірний період з, а саме: наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин, до суду не надано.
Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят самі собою без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть однозначно свідчити про те, що між сторонами склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15.08.2019 у справі №588/350/15, від 19.03.2020 у справі №303/2865/17, від 23.09.2021 у справі №204/6931/20, від 30.06.2022 у справі №694/1540/20).
У контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також врахувати те, що згідно з усталеною судовою практикою самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12.12.2019 у справі №466/3769/16-ц).
Таким чином, ОСОБА_1 виходячи з наданих доказів просить установити факт проживання її з ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу лише на підставі показів свідків, що не можна вважати повним, всебічним та об`єктивним встановленням цих обставин, беручи до уваги, що наданий до суду акт лише підтверджує факт проживання ОСОБА_3 у вказаний період за адресою проживання позивачки (до того ж у період її перебування у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком), однак не дає підстави стверджувати наявність фактичних шлюбних його стосунків у спірний період з ОСОБА_1 оскільки сам факт спільного проживання без установлення ведення спільного господарства, спільного побуту та спільного бюджету, не є підставою для встановлення факту проживання позивачки з ОСОБА_3 саме однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Наявність лише сповіщення ТЦК не може слугувати беззаперечним доказом факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 .
Позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження ведення з ОСОБА_3 спільного господарства, наявності у неї з ним спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання за власні кошти чи спільні кошти іншого майна в інтересах сім`ї, а тому не довела факту проживання разом з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 07.12.2023 у справі №442/3741/21 (провадження №61-1292св23) у період з 15.10.2006 до 04.02.2023.
Суд також враховує висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові від 26.04.2023 у справі №722/1219/21 (провадження №61-3321св23) де Верховний Суд погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сім`єю, виходив із того, що в матеріалах справи немає жодного доказу, який би підтверджував факт проживання сторін однією сім`єю чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу, що є підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків.
У постанові від 22.07.2022 у справі №189/630/16-ц (провадження №61-15921св21) Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивачка не довела сумісного проживання сторін однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу, зокрема ведення ними спільного господарства, наявність спільного бюджету, здійснення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї.
У постанові Верховного Суду від 30.06.2022 у справі №694/1540/20 (провадження №61-1904св22) зазначено, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.
Самі по собі показання свідків не є підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю (постанова Верховного Суду від 19.06.2024 у справі №554/6033/22).
Практика Верховного Суду є сталою в цій категорії справ.
Суд також звертає увагу сторони позивача, що Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/7691/23 за позовом до ІНФОРМАЦІЯ_6 про встановлення факту перебування на утриманні виснував, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а відтак не мають статусу юридичних осіб (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.03.2024 в справі № 344/6751/22 (провадження № 61-671св23) не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору (позиція Об`єднаної палати Верховного Суду в справі №760/32455/19).
При цьому оскільки позовну заяву подано до суду виключно з метою отримання грошової допомоги загиблого військовослужбовця, суд погоджується з визначенням Міністерства оборони України відповідачем у справі, як розпорядника коштів.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).
Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Ураховуючи, що цивільне судочинство, згідно з частинами 1-3 статті 12 ЦПК України, здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог.
Судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статями 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання і перебування у фактичних шлюбних стосунках з особою, яка загинула під час бойових дій на території України - повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Відомості про учасників процесу:
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_8 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_4 .
Відповідач Міністерство оборони України, код ЄДРПОУ 00034022, місцезнаходження за адресою: м. Київ, пр. Повітряних Сил, буд. 6.
Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_9 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_5 .
Повне рішення складено 22.05.2026.

Суддя         А.В. Ткаченко