печерський районний суд міста києва

Справа № 757/41418/24-ц 
пр. 2-2462/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року 
Печерський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - Соколова О.М.,
при секретарі судових засідань - Птащуку Є. В.,
цивільна справа № 757/41418/24-ц
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНІЛОН» про захист прав споживачів,-
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2024 року адвокат Дугінов Дмитро Андрійович в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач, АТ КБ «Приватбанк», Банк), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНІЛОН», (далі - третя особа, ТОВ «ФК «ФІНІЛОН», Товариство) про захист прав споживачів, стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат.
У обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 вересня 2023 року у справі № 757/29477/21-ц, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 квітня 2024 року, було розірвано депозитний договір № SAMDN25000737064759 від 02 серпня 2013 року та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 59 293,83 грн суми вкладу, 90 090,88 грн процентів за період з 03.03.2014 року по 08.08.2022 року, 2 251,54 грн 3 % річних за період з 04.05.2021 року по 08.08.2022 року, а також 90 000,00 грн пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 04.05.2021 року по 10.12.2021 року. Представник позивача зазначив, що, незважаючи на набрання вказаним судовим рішенням законної сили, відповідач свої зобов`язання не виконав та грошові кошти позивачу не повернув, у зв`язку із чим позивач просить стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» 94 595,42 грн пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення за період з 11.09.2023 року по 15.10.2023 року, 3 567,38 грн 3 % річних за період з 09.08.2022 року по 09.09.2024 року, а також 27 103,21 грн інфляційних втрат за період з 03.05.2021 року по 09.09.2024 року.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.
04 грудня 2024 року на адресу суду від представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Тузової В.О. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого остання заперечувала проти задоволення позовних вимог та зазначила, що заявлений позивачем розмір пені у сумі 94 595,42 грн, нарахованої на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» на суму процентів за вкладом у розмірі 90 090,88 грн, є неспівмірним та перевищує фактичний розмір збитків позивача, у зв`язку із чим просила суд застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір неустойки щонайменше до 90 000,00 грн. Крім того, представник відповідача зазначила, що заявлені до стягнення інфляційні втрати у розмірі 27 103,21 грн нараховані поза межами строку позовної давності, оскільки, на думку відповідача, інфляційні втрати можуть бути стягнуті лише за період з 09.09.2021 року по 09.09.2024 року, а тому їх розмір складає 12 057,07 грн. Також у відзиві зазначено, що суми коштів, які позивач просить стягнути з банку, підлягають оподаткуванню відповідно до положень Податкового кодексу України, у зв`язку із чим відповідач просив суд у разі задоволення позову зазначити у резолютивній частині рішення, що присуджені до стягнення суми визначені без відрахування податків та зборів, які підлягатимуть утриманню у встановленому законом порядку.
Від адвоката Дугінова Д. А. до суду надійшла відповідь на відзив, у якій адвокат зазначив, що відносно зменшення пені у розмірі 3% за кожен день прострочення, на підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» до 90000, 00 грн та зменшення періоду нарахування інфляційних втрат з 09.09.2021 р. по 09.09.2024 р., не заперечує.
У судове засідання позивач та представник не з`явились, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі представника, вимоги підтримав, просив задовольнити.
У судове засідання представник відповідача не з`явилась до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність. 
У судове засідання третя особа не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, причини неявки не повідомила.
Згідно з ч. 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.
Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Так, судом встановлено, що рішення Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/29477/21-ц від 25.09.2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Судом розірвано договір № SAMDN25000737064759 від 02.08.2013 року та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за даним договором: 59 293,83 грн суми вкладу, 90 090,88 грн процентів за період з 03.03.2014 року по 08.08.2022 року, 2 251,54 грн 3 % річних за період з 04.05.2021 року по 08.08.2022 року, а також 90 000,00 грн пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 04.05.2021 року по 10.12.2021 року.
Постановою Київського апеляційного суду від 22.04.2024 рішення Печерського районного суду м. Києва від 25.09.2023, залишено без змін.
Таким чином, Договір № SAMDN25000737064759 від 02.08.2013 року, який було укладено між ОСОБА_1 та Банком розірвано 22.04.2024 в день набрання чинності постанови Київського апеляційного суду, але грошові кошти за цим договором не повернуто до теперішнього часу. 
У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Частиною 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.
Відповідно до ч. 2 ст. 1066 ЦК України банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
З аналізу наведених норм права та встановлених у справі обставин вбачається, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із виконанням договору банківського вкладу, відповідно до умов якого банк був зобов`язаний на першу вимогу вкладника повернути суму вкладу та нараховані проценти. 
Встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 вересня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 квітня 2024 року, депозитний договір № SAMDN25000737064759 від 02 серпня 2013 року було розірвано та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача суму вкладу, проценти, 3 % річних та пеню. 
Разом з тим, як вбачається із доводів позову та не заперечується відповідачем, рішення суду у добровільному порядку виконано не було, грошові кошти позивачу не повернуті, у зв`язку із чим можна зробити висновок, що відповідач продовжує порушувати взяті на себе зобов`язання. 
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Так, суд погоджується з розрахунками сторони позивача і приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних у розмірі 3567,38 грн. за період з 09.08.2022 року по 09.09.2024 року року та індексу інфляції у розмірі 27109,21 грн.
Крім того, з урахуванням обставин, встановлених у справі, та триваючого невиконання відповідачем грошового зобов`язання після ухвалення судового рішення у справі № 757/29477/21-ц, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період подальшого прострочення виконання зобов`язання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) викладено правовий висновок, згідно з яким до правовідносин між клієнтом банку та банком щодо неправомірного повернення банківського вкладу підлягають застосування положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, яка користується такими послугами.
Статтею 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; продукція це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.
Відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Таким чином, фактична відмова банку повернути депозит клієнту свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом, у вигляді сплати пені у розмірі 3% від суми утриманих банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.
Розрахунок штрафних санкцій та інфляційних втрат за депозитним договором № SAMDN25000737064759 від 02.08.2013 року здійснено наступним чином: пеня у розмірі 3 % за кожен день прострочення відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 11.09.2023 року по 15.10.2023 року становить 94 595,42 грн, що розраховано виходячи з суми процентів у розмірі 90 090,88 грн; 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 09.08.2022 року по 09.09.2024 року становлять 3 567,38 грн, нараховані на суму 59 293,83 грн з урахуванням кількості днів прострочення 732; інфляційні втрати за період з 03.05.2021 року по 09.09.2024 року визначені у розмірі 27 103,21 грн, розраховані шляхом застосування сукупного індексу інфляції 145,71 % до суми 59 293,83 грн, з урахуванням щомісячних індексів інфляції за 2021-2024 роки, зокрема: за 2022 рік - 126,6 %, за 2023 рік - 105,1 %, за січень-липень 2024 року - 104,3 %.
Разом з тим, згідно з принципом розумності, можливості застосування судом положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та існуючої судової практики Верховного Суду за подібними правовідносинами, відповідачем було заявлено клопотання, та стороною позивача було зменшено розмір пені до розміру процентів, які стягуються за цією позовною заявою - 90000, 00 грн.
Доводи відповідача про необхідність обмеження інфляційних втрат строком позовної давності є безпідставними, оскільки за ч. 2 ст. 625 ЦК України такі нарахування є способом відповідальності за триваюче прострочення грошового зобов`язання і здійснюються за весь період до його фактичного виконання. У даній справі невиконання рішення суду має триваючий характер, тому підстав для поділу періоду на частини та його обмеження позовною давністю не є доцільним.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог.
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
При цьому, суд зазначає, що суми коштів, які підлягають стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача, зазначені без відрахування податків та зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку.
Даного висновку суд дійшов, виходячи з наступного.
Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст. 164 Податкового кодексу України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного ст. 165 Податкового кодексу України).
Перелік доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначено ст. 164 Податкового кодексу України.
Відповідно до пп. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО) включаються, зокрема пасивні доходи (крім зазначених у підпункті 165.1.41 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України).
До пасивних доходів, які оподатковуються ПДФО, належать, зокрема проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок і проценти на вклад (депозит) у кредитних спілках. Доходи у вигляді процентів, нараховані на суми банківських вкладних (депозитних) або поточних рахунків, ощадних (депозитних) сертифікатів, вкладів (депозитів) членів кредитної спілки у кредитній спілці оподатковуються відповідно до норм п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України.
Згідно з п.п. «а» пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім:а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю;б) відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання; Згідно з пп. 174.4.1 п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України податковим агентом платника ПДФО під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування, тобто банківська установа.
Отже, податковий агент, згідно п.п. 14.1.180 Податкового кодексу України зобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Податкового кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються їй, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм у порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IV Податкового кодексу України.
При цьому, відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 Податкового кодексу України.
Відповідно абз. «а» п. 176.2 ст. 176 особи, які відповідно до Податкового кодексу України мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.
Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми нарахованих банком відсотків на депозитні кошти та неустойка (пеня, штрафи), стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку та, відповідно, підлягають оподаткуванню на загальних підставах за ставками, визначеними Податковим Кодексом України.
Тому, з метою недопущення неоднозначного тлумачення судового рішення під час його виконання, з огляду на те, що при виконанні судового рішення та при наявності відкритого виконавчого провадження з приводу виконання такого рішення, виникатимуть питання щодо порядку виконання судових рішень в частині сплати боржником грошових коштів стягувачу, які повинні бути оподатковані у встановленому законом порядку, слід дійти висновку про зазначення у резолютивній частині рішення про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку.
Так, у ст. 1 Протоколу № 1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача.
На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 1-16, 625, 626-639, 1058, 1059,1068, 1070 Цивільного кодексу України, ст. ст.1-23,76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,- 
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНІЛОН» про захист прав споживачів - задовольнити частвоко.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення за період з 11.09.2023 року по 15.10.2023 року за депозитним договором SAMDN25000737064759 від 02.08.2013 року, на підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у сумі 90000, 00 грн.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором SAMDN25000737064759 від 02.08.2013 року 3 % річних за період з 09.08.0222 року по 09.09.2024 у розмірі 3567,38 грн, інфляційні втрати за період з 03.05.2021 року по 09.09.2024 року у розмірі 27103,21 грн.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1252,66 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д, код ЄДРПОУ 14360570.
Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», адреса: 49000, м. Дніпро, вул. Січеславська набережна, буд. 29-А, код ЄДРОПУ 38920700.

Суддя О.М.Соколов