РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

25 травня 2026 року 	м. Рівне	№460/10120/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач-2), у якому просить суд: 
визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-2 від 03.09.2024 № 172650009341 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком;
зобов`язати відповідача-2 призначити позивачу пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", 10.12.2024. 
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН.
За змістом позовної заяви вимоги позивача ґрунтуються на тому, що в серпні 2024 року він звернувся до пенсійного органу за місцем проживання із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яку за принципом екстериторіальності було скеровано до відповідача-2 для розгляду по суті. Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області рішенням від 03.09.2024 № 172650009341 відмовило позивачу в призначенні пенсії у зв`язку з ненаданням документів достатніх для підтвердження факту проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01.01.1993. Такі дії пенсійного органу позивач вважає протиправними, оскільки факт його проживання в зоні гарантованого добровільного відселення стверджується наявністю у нього довідки потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи. З наведених мотивів, просить позов задовольнити в повному обсязі.
07.08.2025 через підсистему "Електронний Суд" від Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-1 заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що дії зобов`язального характеру щодо призначення пенсії позивачу має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області. Відтак, відсутні підстави для задоволення вимог щодо відповідача-1. Також, відповідач-1 вказує, що підтверджений період реєстрації та постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 02 роки 23 дні, що не достатньо для визначення права на зниження пенсійного віку. З наведених мотивів, просить суд відмовити у задоволенні позову. 
У встановлений судом строк відзив на позовну заяву відповідач-2 не надав, тому в силу вимог частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд вирішує справу за наявними матеріалами.
ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.
Інших заяв та клопотань, які мають значення для вирішення спору до суду не надходило.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Рівненського окружного адміністративного суду від 12.06.2025, для розгляду адміністративної справи № 460/10120/25 було призначено суддю Махаринця Д.Є.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 20.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі відповідно до статті 262 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Розпорядженням Рівненського окружного адміністративного суду від 15.09.2025 № 1077 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 460/10120/25.
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Рівненського окружного адміністративного суду від 15.09.2025, головуючою суддею по розгляду справи № 460/10120/25 визначено суддю Поліщук О.В.
Ухвалою суду від 19.09.2025 адміністративну справу № 460/10120/25 прийнято до провадження судді Поліщук О.В. та розпочато її розгляд спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку статті 262 КАС України.
Ухвалою суду від 07.05.2026 витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області належним чином засвідчені копії заяви ОСОБА_1 від 27.08.2024 про призначення пенсії та усіх доданих до неї документів (матеріалів), за результатами розгляду яких прийнято спірне рішення від 03.09.2024 № 172650009341.
15.05.2026 на виконання вимог ухвали суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області надійшли витребувані судом документи.
Ухвалою суду від 25.05.2026 визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом та поновлено такий строк.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ ПРАВОВІДНОСИН.
Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) має статус особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (3 категорії), що підтверджується довідкою № 291, виданою Рівненською обласною державною адміністрацією від 29.08.2023.
27.08.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
На підставі пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, за принципом екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії від 27.08.2024, зареєстровану за № 3263, направлено для розгляду до відповідача-1.
03.09.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області прийнято рішення № 172650009341, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Так, за наслідками розгляду заяви позивача та доданих до неї документів пенсійним органом встановлено, що період його проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить менше трьох років – 02 роки 00 місяців 23 дні. Відтак, право на зниження пенсійного віку позивач не набув.
Позивач, не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи його протиправними, звернувся до суду з цим позовом.
ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Суд зауважує, що з огляду на предмет спору та зміст спірних правовідносин, ключовим питанням у цій справі є визначення наявності у позивача права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV). Згідно з Преамбулою, цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Статтею 26 Закону № 1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Водночас, Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Згідно з частиною першою статті 55 Закону № 796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зменшення пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII, призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку про те, що умовою для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII є факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01.01.1993.
Початкова величина зменшення пенсійного віку (3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 2 роки проживання, роботи на відповідній місцевості. При цьому, максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII становить 6 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні.
Тотожна правова позиція щодо умов визначення наявності в особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно з абзацом 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII висловлена Верховним Судом у постанові від 07.05.2024 у справі № 460/38580/22 (адміністративне провадження № К/990/634/24).
Отже, суд відхиляє як безпідставне та таке, що не ґрунтується на приписах чинного законодавства, твердження позивача про підтвердження факту проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01.01.1993 у зв`язку з наявністю у нього довідки Рівненської обласної державної адміністрації від 29.08.2023 № 291, з огляду на наступне.
Відповідно до підпункту 7 пункту 2.1 Розділу Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок № 22-1), документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи є:
документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").
Отже, у разі звернення особи із заявою про призначення їй пенсії із застосуванням статті 55 Закону № 796-XII, для підтвердження права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку заявником надається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).
На переконання суду, необхідність додаткового надання особою довідки про періоди проживання на території зони радіоактивного забруднення зумовлена наступним.
Так, Рівненською обласною державною адміністрацією видано позивачу довідку від 29.08.2023 № 291, згідно з якою позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).
Відповідно до статей 14, 20, 21, 22 і 65 Закону № 796-XII, Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 11.07.2018 № 551, якою затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян (далі – Порядок № 551).
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 Порядку № 551, потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 р. прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення “Потерпілий від Чорнобильської катастрофи” (категорія 3) серії Б зеленого кольору.
При цьому, пунктом 15 Порядку № 551 визначено, що за відсутності (технічної можливості) виготовлення посвідчення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян для оформлення пільг, установлених для них законодавством, уповноваженим органом може видаватися довідка, що підтверджує їх статус, на строк до отримання відповідного посвідчення, але не більш як на два роки. У такій довідці зазначається прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), статус особи, вклеюється фотокартка розміром 30 x 40 міліметрів, яка засвідчується підписом керівника уповноваженого органу, що скріплюється печаткою.
З огляду на вказане, суд констатує, згідно з Порядком № 551, що діяв на момент видачі позивачу довідки від 29.08.2023 № 291, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3 видавалося:
1) особам, які постійно проживали на території зони безумовного (обов`язкового) відселення на день аварії;
2) особам, які постійно проживали на території зони гарантованого добровільного відселення на день аварії;
3) особам, які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років і відселені або самостійно переселилися з цієї території;
4) особам, які за станом на 1 січня 1993 р. прожили на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років і відселені або самостійно переселилися з цієї території;
5) особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше двох років;
6) особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше трьох років.
Суд звертає увагу, що у довідці від 29.08.2023 № 291 не зазначено конкретну умову (підставу) її видачі, а тому така довідка не може підтверджувати саме факт проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01.01.1993, як про це зазначає позивач в позовній заяві.
Відтак, суд приходить до висновку про те, що наявності лише довідки потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорії 3) недостатньо для констатації набуття такою особою права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, в т.ч. визначення конкретного розміру зниження пенсійного віку.
Також, суд звертає увагу на те, що зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ можливе за наявності двох самостійних умов:
1) початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період;
2) проживання щонайменше 3 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання, роботи.
Водночас, застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року щонайменше 3 років.
Згідно з наявною в матеріалах справи довідкою виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області від 21.08.2024 № 437-13/10, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно зареєстрований та проживає в с. Стрільськ Сарненського району Рівненської області з 01.01.1986 по 06.10.1987 та з 15.04.1992 по даний час. 
Село Стрільськ Сарненського району Рівненської області відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 № 106, віднесене до зони гарантованого добровільного відселення.
Суд зауважує, що відповідно до наведених вище положень законодавства, підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні гарантованого добровільного відселення.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29.01.2020 у справі № 572/245/17 (адміністративне провадження № К/9901/45843/18) та від 17.06.2020 у справі № 572/456/17 (адміністративне провадження № К/9901/22569/18, К/9901/22573/18).
Крім того, у постановах від 11.03.2024 у справі № 500/2422/23 (провадження № К/990/40765/23), від 19.09.2024 у справі № 460/23707/22 (адміністративне провадження № К/990/11776/23), від 02.10.2024 у справі № 500/551/23 (адміністративне провадження № К/990/28639/23) Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання (роботи) в ній особи.
Водночас, суд враховує, що за загальним правилом місце постійного проживання особи нерозривно пов`язане з місцем її постійного навчання (практики, стажування тощо) або роботи.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29.01.2020 у справі № 572/245/17 (адміністративне провадження № К/9901/45843/18) та від 17.06.2020 у справі № 572/456/17 (адміністративне провадження № К/9901/22569/18, К/9901/22573/18).
Згідно з наявною в матеріалах справи копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 03.05.1993, позивач у період з 01.09.1987 по 17.02.1992 навчався в Великолукському лісхоз-технікумі лісового господарства (російська федерація). 
Наведене, на переконання суду, спростовує факт постійного проживання позивача (фізичного перебування особи) в зоні гарантованого добровільного відселення протягом вказаного періоду, в тому числі у період з 01.09.1987 по 06.10.1987, охоплений довідкою виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області від 21.08.2024 № 437-13/10.
Більше того, суд зауважує, що в матеріалах судової справи відсутні будь-які відомості щодо тривалості надання канікул під час навчання, а також відсутні інші докази на підтвердження фактичності проживання позивача в період навчання в зоні гарантованого добровільного відселення, в силу чого суд позбавлений можливості встановити дійсність фактичного проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 за період його навчання в Великолукському лісхоз-технікумі лісового господарства.
Крім того, з трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 03.05.1993, та військового квитка серії НОМЕР_2 судом встановлено, що у період з 30.11.1988 по 16.12.1992 позивач проходив військову службу.
Верховний Суд у постанові від 11.11.2024 у справі № 460/19947/23 вказував, що оскільки військова служба та навчання зазвичай є тривалими періодами, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду (довідка з гуртожитку навчального закладу, в якому проживав позивач під час навчання; військовий квиток, довідка з військової частини про її місце дислокації або інші документи, з яких вбачається інформація про місце розташування військової частини).
Водночас, інформації про місце дислокації цієї військової частини, яка б давала підстави для однозначного висновку про її місцезнаходження на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, ані військовий квиток, ані жодний інший документ, який надавався позивачем до пенсійного органу разом із заявою про призначення пенсії, не містять.
Відтак, період проходження військової служби не підтверджує факту постійного проживання у вказаний період позивача у зоні гарантованого добровільного відселення, а тому не підлягає зарахуванню до періоду проживання на забрудненій території.
Будь-яких інших належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження обставин щодо проживання в зоні гарантованого добровільного відселення протягом періоду, неохопленого довідкою № 437-13/10, сторонами в ході судового розгляду не надано та судом не здобуто.
Таким чином, в ході розгляду справи суд встановив, що станом на 01.01.1993 позивач прожив на території зони гарантованого добровільного відселення менше трьох років, а саме 01 рік 10 місяців 26 днів (з 26.04.1986 по 31.08.1987, з 15.04.1992 по 01.01.1993), тому з урахуванням приписів статті 55 Закону № 796-XII він не набув права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.
Відповідні мотиви були покладені відповідачем-2 в основу рішення від 03.09.2024 № 172650009341 про відмову у призначенні пенсії на підставі статті 55 Закону № 796-ХІІ, у зв`язку з чим таке рішення є обґрунтованим та правомірними.
Частинами першою, другою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності його дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що встановлені у справі обставини спростовують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а тому в задоволенні позовної заяви слід відмовити повністю.
РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.
Підстави для вирішення судом питання про розподіл судових витрат між сторонами у відповідності до статті 139 КАС України відсутні.
Керуючись статтями 241-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 25.05.2026. 
Учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 );
відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028; код ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076);
відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, буд. 43, м. Суми, Сумська обл., 40009; код ЄДРПОУ/РНОКПП 21108013).

Суддя       Ольга ПОЛІЩУК