Справа №450/4253/24 Головуючий у 1 інстанції:Кукса Д.А. 
Провадження №22-ц/811/3833/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А. 
Провадження №22-ц/811/4138/25

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача: Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області в складі судді Кукси Д.А. від 20 жовтня 2025 року та на додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області в складі судді Кукси Д.А. від 13 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», треті особи ОСОБА_2 , Львівська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільчі мережі України» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Львів Газзбут» про захист прав споживача житлово-комунальних послуг, -

в с т а н о в и л а :

рішеннямПустомитівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про захист прав споживача житлово-комунальних послуг, – задоволено.
Визнано нарахований ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ) Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (ЄДРПОУ 40121452, місцезнаходження 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1) борг з оплати за природний газ по особовому рахунку № НОМЕР_2 як власниці (побутовому споживачу) садового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 в розмірі 45 127,00 грн. безпідставним.
Додатковим рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2025 року заяву представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Заремби В.В. про ухвалення додаткового рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» про захист прав споживача житлово-комунальних послуг, – задоволено частково.
Cтягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 29833,00 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот тридцять три гривні).
Вказані рішення оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України».
В апеляційній скарзі на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2025 року, просять вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» про захист прав споживача житлово-комунальних послуг – відмовити повністю.
Зазначають, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, зокрема, не враховано розмежування повноважень постачальника природного газу та оператора газорозподільної системи, а також безпідставно покладено обов`язки належного відповідача на ТОВ «ГК «Нафтогаз України». Зазначають, що суть спору стосується правильності визначення обсягів спожитого природного газу за грудень 2023 року, тоді як відповідно до чинного законодавства та Кодексу ГРМ визначення обсягів споживання здійснюється виключно оператором ГРМ. У спірний період такі функції виконувала Львівська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України», яка і є належним суб`єктом відповідних правовідносин. ТОВ «ГК «Нафтогаз України» здійснює лише постачання природного газу та формує нарахування виключно на підставі даних, отриманих від оператора ГРМ через інформаційну платформу оператора ГТС, не маючи повноважень чи технічної можливості коригувати обсяги споживання. Вважають, що судом не враховано, що оператором ГРМ було передано постачальнику дані щодо обсягів спожитого газу, що підтверджується наданими доказами, зокрема витягом з інформаційної платформи, однак ці докази належним чином не досліджені та оцінені всупереч вимогам ст.89 ЦПК України. Крім того, суд дійшов помилкового висновку про відсутність доказів отримання таких даних відповідачем, хоча відповідний механізм передачі інформації та підтверджуючі документи були надані у відзиві на позов. Судом, також, не враховано, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки предмет спору стосується дій оператора ГРМ щодо обліку та визначення обсягів споживання газу. Водночас позивачка не заявляла клопотання про залучення належного відповідача, а суд не вжив заходів для з`ясування належного суб`єкта спірних правовідносин. Покладення на постачальника функцій оператора ГРМ суперечить вимогам законодавства та призвело до неправильного вирішення справи. Крім того, позивачкою не обґрунтовано, у чому саме полягає порушення її прав з боку відповідача та яким чином такі права підлягають захисту, що залишилось поза увагою суду. За таких обставин, вважають, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, а допущені порушення норм матеріального та процесуального права є підставою для скасування оскаржуваного рішення.
В апеляційній скарзі на додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2025 року, просять вказане рішення про стягнення з ТОВ «ГК «Нафтогаз України» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 29833,00 грн. – скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні заяви представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Заремби В.В. про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ГК «Нафтогаз України» про захист прав споживача житлово-комунальних послуг – відмовити повністю.
Вважають, що додаткове рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Зазначають, що судом першої інстанції не враховано недотримання представником позивачки вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, оскільки до закінчення судових дебатів не було заявлено про подання доказів понесених судових витрат у п`ятиденний строк після ухвалення рішення, що підтверджується протоколом судового засідання від 20.10.2025. Незважаючи на те, що рішення ухвалено 20.10.2025, відповідна заява подана лише 27.10.2025, тобто з порушенням встановленого процесуального порядку та строків, без наведення поважних причин їх пропуску, що судом безпідставно залишено поза увагою. Також, суд не врахував відсутність належних доказів фактичного понесення витрат на правничу допомогу, зокрема платіжних документів про оплату гонорару у сумі 29 833 грн., що є самостійною підставою для відмови у їх відшкодуванні. Поданий договір про надання правничої допомоги має загальний характер та не підтверджує надання послуг саме у спірних правовідносинах, а надані документи не містять детального опису виконаних робіт і витраченого часу, що є обов`язковою умовою для стягнення таких витрат. Крім того, встановлено невідповідність заявленого адвокатом часу фактичній тривалості судових засідань, що підтверджується протоколами, у зв`язку з чим розрахунок витрат є завищеним. Також, виявлено порушення вимог законодавства при оформленні адвокатських запитів, що свідчить про неналежну якість наданої правничої допомоги. Суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про співмірність та обґрунтованість витрат, не врахувавши їх невідповідність критеріям реальності, розумності та складності справи, а також відсутність витрат на сплату судового збору. З огляду на викладене, судом неповно з`ясовано обставини справи, а висновки, викладені у додатковому рішенні, не відповідають фактичним даним, у зв`язку з чим наявні підстави для відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ст. 368, ч.1 ст.369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, письмових пояснень Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільчі мережі України», додаткових письмових пояснень представника позивачки, клопотання представника позивача про залучення третіх осіб на стороні відповідача, додаткових письмових пояснень Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», заяви представника позивачки про ухвалення додаткового рішення, письмових заперечень відповідача на клопотання щодо стягнення судових витрат, апеляційних скарг, відзивів на апеляційні скарги, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, – колегія суддів вважає, що апеляційна скарга на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2025 року не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга на додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2025 року підлягає до часткового задоволення з таких підстав. 
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 4, 10, 12, 76-82, 89, 247, 263-265, 268 ЦПК України, розділ 4 глави IX Кодексу газорозподільних систем, ст.ст. 1, 12, 18, 40 Закону України «Про ринок природного газу», розділ 3 Правил постачання природного газу, постачання природного газу побутовому споживачу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2946, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 липня 2022 року у справі №909/433/21, п.80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року № 766/20797/18 та задовольняючи позов, – виходив з того, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22.08.2022 в справі №450/5151/21 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з останнього 2 268 279,20 грн. В процесі примусового виконання судового рішення приватним виконавцем було встановлено, що залишок коштів на рахунках боржника ОСОБА_2 недостатній для задоволення вимог стягувачки ОСОБА_1 та виконання рішення суду. Приватним виконавцем було виявлено, що єдиним ліквідним майном боржника ОСОБА_2 є садовий будинок загальною площею 219,7 кв.м., житловою площею 107,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі Витягу з реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва № ГУ161211203597, що виданий 03.12.2021 Державною інспекцією архітектури та містобудування України. Тому 13.02.2023 означений садовий будинок (а також земельна ділянка на якій він розташований) в порядку визначеному нормами ст.61 Закону України «про виконавче провадження» був переданий на примусову реалізацію ДП СЕТАМ. Приватний виконавець Маковецький З.В. 23.05.2023 керуючись нормами ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» запропонував ОСОБА_1 залишити за собою нереалізоване на прилюдних торгах нерухоме майно (садовий будинок та земельну ділянку) боржника ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу, на що позивачка погодилась, подавши відповідну письмову заяву. 01.06.2023 приватний виконавець Маковецький З.В. склав Акт про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу та виніс відповідну постанову у ВП №70046052. В цей же день приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Муха М.Т. зареєструвала за ОСОБА_1 право власності на садовий будинок АДРЕСА_2 , а також земельну ділянку пл. 0,0455 га, к.н. 4623686200:05:000:0002, на якій він розташований, про що видала Свідоцтво НОМЕР_3 від 01.06.23, зареєстроване в реєстрі за № 843. Проте судом встановлено, що з 02.06.2023 по 30.10.2023 позивачкою та її представником ОСОБА_3 , який діяв від її імені та в її інтересах на підставі Довіреності від 31.08.2021, виданої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Глієвим А.А., реєстрована в реєстрі №1895 вчинялись неодноразові спроби зв`язатись з ОСОБА_2 та потрапити на територію садовий будинок АДРЕСА_2 , які були безрезультатними. Однак 30 жовтня 2023 року ОСОБА_3 зміг вперше потрапити на територію та в середину належного позивачці на праві приватної власності нерухомого майна садового будинку та земельної ділянки за участю свідків. Відразу ж після входження на територію земельної ділянки та будинку ОСОБА_3 здійснив перевірку стану, наявності підключення та зняття фактичних показників лічильника з мережі газопостачання на відповідному вході мережі до цього садового будинку. На момент обстеження як зазначає представник позивачки газ подавався на лічильник №4110187-031-09-1, лічильник візуально працював, опломбований, показник на лічильника природного газу (ЛПГ) становив «64121,292 куб.м», що підтверджується Актом від 30.10.2023 долученим до матеріалів справи. Зважаючи на вказані обставини суд прийшов до висновку, що позивачка, котра набула право власності на садовий будинок АДРЕСА_2 , а також земельну ділянку пл. 0,0455 га, к.н. 4623686200:05:000:0002, на якій він розташований, що підтверджується Свідоцтво НСМ 396228 від 01.06.23, вперше отримала змогу фактичного користування цим майном лише 30 жовтня 2023 року. Як вбачається з матеріалів справи, 12.12.2023 відбулась заміна лічильників Львівською філією Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільчі мережі України» одночасно з демонтажем одного лічильника газу з показником 64121,30 куб.м. був встановлений інший з зазначеним первинним показником 33469,00 куб.м, що підтверджується Актом розпломбування та демонтаж засобу вимірювальної техніки на повірку від 12.12.2023. В січні 2024 року ОСОБА_1 подала покази споживання нею природного газу в грудні 2023 року, як відповідачу, так і третій особі (Львівська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільчі мережі України»), де показання лічильника газу станом на 31.12.2023 вказано як «34016». Згідно цього показника позивачкою в грудні 2023 року було спожито всього 547,00 куб.м. газу. Зазначені покази підтверджуються долученими до матеріалів справи доказами з особової сторінки позивачки в її особистому кабінеті на сайті відповідача, згідно з даними отриманими відповідачем від третьої особи. Однак, рахунок на оплату за спожитий впродовж грудня 2023 року природний газ від відповідача позивачці надійшов на суму 49 479,52 грн. за нібито спожитий нею в грудні 2023 року обсяг 6218,45 куб.м. природного газу. Зважаючи на наведене, суд прийшов до висновку, що відповідач не надав суду доказів того, що він отримував від оператора третьої особи дані з лічильна позивачки, які б свідчили, що впродовж грудня 2023 року ОСОБА_1 було спожито природного газу в обсязі 6218,45 куб.м. Підстав, вважати відповідача неналежним, в ході розгляду справи судом не встановлено. Отже, на думку суду, вимога про визнання боргу безпідставним є вимогою про визнання відсутності у постачальника права вимагати оплати донарахованого боргу та відсутності обов`язку (який кореспондує вказаному праву) у споживача з оплати такого боргу. А тому суд прийшов до переконання, що дана вимога є ефективним способом захисту інтересу боржника в юридичній визначеності у спірних правовідносинах та позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.
Із змісту оскаржуваного додаткового рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 133, 137, 141, 244 ЦПК України, ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі №910/12876/19, постанову Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі №727/4597/19, постанову об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, та задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення частково, – виходив з того, що позивачка ОСОБА_1 уклала Договір №11-11/21 від 10.11.2021 та Додаткову угоду №1/24 від 18.03.2024 про надання професійної правничої допомоги з адвокатом Зарембою В.В. Згідно акту наданих послуг відповідно до Договору №11-11/21 від 10.11.2021 та Додаткової угоди №1/24 від 18.03.2024 про надання професійної правничої допомоги, складеного 24.10.2025, загальний розмір винагороди становить у розмірі 31500,00 грн. Судом встановлено, що представник позивачки здійснював спроби досудового врегулювання спору, що підтверджується адвокатськими запитами від 23.03.2024 та від 15.06.2024 та заявою-вимогою про здійснення перерахунку нарахувань та заборгованості за спожитий природний газ від 23.07.2024; склав та подав позовну заяву від 09.09.2024, заяву про забезпечення позову від 09.09.2024 та 18.09.2025, клопотання про залучення третіх осіб від 11.11.2024, відзив на апеляційну скаргу від 18.11.2024, додаткові письмові пояснення від 13.05.2025, виступ в дебатах від 20.10.2025. У справі про захист прав споживачів відбулося 6 судових засідань, у яких приймав участь представник позивачки – адвокат Заремба В.В. Так, зокрема, 11.11.2024 судове засідання було розпочате о 8:44 год. та тривало до 09:00 год. (16хв.), 12.02.2025 – з 09:14 год. до 09:36 год. (22хв.), 18.03.2025 – з 11:28 год. до 12:29 год. (61хв.), 13.05.2025 – з 11:57 год. до 12:13 год. (16хв.), 29.07.2025 – з 10:09 год. до 11:28 год. (79хв.), 20.10.2025 – з 15:02 год. до 15:38 год. (36хв.). Сумарну кількість часу перебування в судових засіданнях з врахуванням добирання на представлення інтересів клієнта затрачено 9 год. 50 хв. Враховуючи наведені сторонами доводи на обґрунтування розміру витрат на правову допомогу, складність справи, час затрачений адвокатом, та обсягом наданих ним послуг, суд прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 29833,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції лише частково відповідають обставинам, що мають значення та вимогам закону, обставини, які суд вважав встановленими, теж, лише частково доведені, а тому судове рішення підлягає зміні.
У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , Львівська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільчі мережі України» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Львів Газзбут» про захист прав споживача житлово-комунальних послуг (які залучені ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2024 року), в якому просила:
- визнати нарахований ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ) Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (ЄДРПОУ 40121452, місцезнаходження 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1) борг з оплати за природний газ по особовому рахунку № НОМЕР_2 як власниці (побутовому споживачу) садового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 в розмірі 45 127,00 грн. безпідставним.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 28.08.2024 ОСОБА_1 отримала від Товариства з обмеженою відповідальність «Газопостачальна компанія «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» за вих.№119/4.3.1-41726-2024/220285472 від 21.08.2024 лист Повідомлення про припинення споживання природного газу. Зі змісту цього Повідомлення від 21.08.2024 вбачається, що нібито позивачка, як власниця садового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , отже побутового споживача природного газу за даними відповідача обліковується заборгованість з оплати за нібито спожитий природний газ за період з 01.05.2022 по 31.07.2024 в розмірі 46 254,14 грн. Проте, позивачка стала власницею цього садового будинку лише у червні 2023 року, як нерухомого майна не реалізованого на електронних торгах з примусової реалізації майна боржника ( ОСОБА_2 ) та залишеного стягувачем ОСОБА_1 . При цьому, позивачка реально отримала змогу користуватись цим будинком лише з 30.10.2023. Більше того споживачем природного газу на об`єкті є лише з грудня 2023 року. І з цього часу на об`єкті було спожито всього 2081,00 куб.м., за які ОСОБА_1 регулярно здійснює поточні оплати відповідачу за реально нею спожитий природний газ, всього за період з січня по липень 2024 року здійснено оплату на загальну суму 16 585,00 гри., що підтверджується відповідними платіжними інструкціями. Однак, вже в січні 2024 року відповідач в особистому кабінеті споживача ОСОБА_1 вказав, що вона нібито за грудень 2023 року спожила всього 6218,45 куб.м. природного газу. Зважаючи на ці обставини представник позивача зазначає, що набуття позивачкою у власність будинку лише 01.06.2023 виключає навіть теоретичну можливість споживання нею природного газу за період з 01.05.2022 та спростовує відповідні твердження відповідача. Однак незважаючи на набуття ОСОБА_1 у власність об`єкту 01.06.2023 фактично до 30.10.2023 об`єктом користувався його попередній власник ОСОБА_2 , який імовірно й накопичив борг за споживання на об`єкті природного газу в розмірі в розмірі 46 254,14 грн. за період з 01.05.2022 по 30.10.2023. Як зазначає представник позивача незмінність показів ПЛГ: марка BK-G4, типорозмір G-4, зав. № 411087, з 30.10.2023 по 12.12.2023 підтверджує той факт, що природним газом в цьому будинку ОСОБА_1 почала користуватись лише з 12 грудня 2023 року, тобто після того як представники газової компанії замінили лічильник, і відповідно первинним, так званим «нульовим», показом нового газового лічильника встановленого в будинку позивачки 12.12.2023 є показник 33469,00 куб.м. 
У жовтні 2025 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій просив: 
- вирішити питання про розподіл судових витрат в справі №450/4253/24 в частині витрат на професійну правничу та ухвалити додаткове рішення про стягнення з відповідача (ТОВ «Нафтогаз України») на користь позивачки ( ОСОБА_1 ) 31 500,00 грн. витрат на професійну правову допомогу. 
В обґрунтування заяви покликався на те, що в даній справі позивачці ОСОБА_1 , надавалась професійна правова допомога Адвокатським об`єднанням «В єдності сила» в особі адвоката Заремби Валерія Валерійовича. Підставою для подання правової допомоги слугував укладений між сторонами Договір №11-11/21 від 10.11.2021 та Додаткова угода №1/24 від 18.03.2024 до нього. На підтвердження факту надання означених послуг сторони ОСОБА_1 та АО «В.Є.С» 24.10.2025 підписали відповідний Акт в якому засвідчили що послуги надані в повному обсязі та належної якості, а їх загальна вартість становить 31500,00 грн., з яких 20 000,00 грн. фіксований гонорар та 11 500, грн. погодинний гонорар.
У жовтні 2025 року представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» – Семко Михайло Олегович подав заперечення на клопотання щодо стягнення судових витрат, в яких просив:
- у задоволенні заяви представника позивачки про стягнення понесених судових витрат відмовити повністю.
В обґрунтування заперечень покликався на те, що відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України докази на підтвердження понесених судових витрат подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Натомість, згідно з карткою руху зазначеної заяви датою відповідного документу є 27.10.2025. З огляду на наведене, позивачкою подано зазначену заяву із порушенням вимог щодо порядку та строків подання відповідних доказів, встановлених частиною восьмою статті 141 ЦПК України. Відсутність доказів, які б документально підтверджували фактичне понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу, а саме відсутності відповідних платіжних документів про оплату Адвокатському об`єднанню «В єдності сила» заявленого гонорару. Також фактично використаний час на представлення адвокатом Зарембою В.В. інтересів позивачки у 6 судових засіданнях в Пустомитівському районному суді Львівської області становить 3 год. 35 хв., а не 4 год. 55 хв., як стверджує представник позивачки. Таким чином, зважаючи на складність справи, а саме, предмет доказування, необхідність збору доказів, складність застосування норм права, обсягу заяв по суті справи та інших процесуальних документів, які були подані представниками позивачки у даній справі, враховуючи ціну позову, відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 31 500,00 грн. не відповідають критеріям реальності, співмірності є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Просив відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.
Як вбачається із матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, – рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22.08.2022 в справі №450/5151/21 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з останнього 2 268 279,20 грн. 
Приватним виконавцем при виконанні рішення було виявлено, що єдиним ліквідним майном боржника ОСОБА_2 є садовий будинок загальною площею 219,7 кв.м., житловою площею 107,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі Витягу з реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва №ГУ161211203597, що виданий 03.12.2021 Державною інспекцією архітектури та містобудування України, а тому 13.02.2023 вказаний садовий будинок (а також земельна ділянка на якій він розташований) в порядку визначеному нормами ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» був переданий на примусову реалізацію ДП СЕТАМ.
23.05.2023 приватний виконавець Маковецький З.В. керуючись нормами ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» запропонував ОСОБА_1 залишити за собою нереалізоване на прилюдних торгах нерухоме майно (садовий будинок та земельну ділянку) боржника ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу, на що позивачка погодилась, подавши відповідну письмову заяву. 
01.06.2023 приватний виконавець Маковецький З.В. склав Акт про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу та виніс відповідну постанову у ВП №70046052. 
Також, 01.06.2023 приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Муха М.Т. зареєструвала за ОСОБА_1 право власності на садовий будинок АДРЕСА_2 , а також земельну ділянку пл.0,0455 га, к.н.4623686200:05:000:0002, на якій він розташований, про що видала Свідоцтво НОМЕР_3 від 01.06.23, зареєстроване в реєстрі за №843. 
Однак, з 02.06.2023 по 30.10.2023 позивачкою та її представником ОСОБА_3 , який діяв від її імені та в її інтересах на підставі Довіреності від 31.08.2021, виданої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Глієвим А.А., зареєстрована в реєстрі №1895 вчинялись неодноразові спроби зв`язатись з ОСОБА_2 та потрапити на територію садового будинку АДРЕСА_2 , які були безрезультатними, що підтверджується, зокрема, листом-зверненням в відділ поліції №3 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління національної поліції у Львівській області від 05.06.2023 року (т.1, а.с.36) та відповіддю на нього начальником відділу поліції №3 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління національної поліції у Львівській області Захарчика С.В. від 12.06.2026 року (т.1, а.с.36).
Лише, 30 жовтня 2023 року ОСОБА_3 (представник позивачки) зміг вперше потрапити на територію та в середину належного позивачці на праві приватної власності нерухомого майна садового будинку та земельної ділянки за участю свідків.
На момент обстеження як вказує представник позивачки газ подавався на лічильник №4110187-031-09-1, лічильник візуально працював, опломбований, показник на лічильника природного газу (ЛПГ) становив «64121,292 куб.м», що підтверджується Актом перевірки стану, наявності підключення та зняття фактичних показників лічильників (за наявності) з мереж газо-, електро- та водопостачання на відповідних входах таких мереж до садового будинку АДРЕСА_2 від 30.10.2023 долученим до матеріалів справи. (т.1, а.с. 42, 43(зв.).
Відтак, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачка, котра набула право власності на садовий будинок АДРЕСА_2 , а також земельну ділянку пл.0,0455 га, к.н. 4623686200:05:000:0002, на якій він розташований, що підтверджується Свідоцтвом НСМ 396228 від 01.06.23, вперше отримала змогу фактичного користування цим майном лише 30 жовтня 2023 року, в тому числі і користування комунальними послугами, зокрема, і послугою з газопостачання.
Будь-яких доказів протилежного, а саме того, що позивака користувалася будинком до цієї дати в тому числі і користувалася послугами з газопостачання ні відповідач, а ні треті особи не надали. Про знаття будь-яких інших показників газового лічильника станом на цю дату в садовому будинку позивачки ніж вказаний в акті вище, доказів теж відповідачем та третіми особами не надано.
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем (далі - КГС), Правилами № 2496, Типовим договором № 2501 та іншими нормативно-правовими актами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» (далі - Закон №329-VIII від 09.04.2015) суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.
Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку, абзаци перший і другий частини першої статті 12 Закону України № 329-VIII.
Стаття 18 Закону України № 329-VIII від 09.04.2015 встановлює, що приладовий облік природного газу здійснюється з метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання. Приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу.
Статтею 40 Закону України № 329-VIII від 09.04.2015 передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до розділу ІІІ Правил постачання природного газу, постачання природного газу побутовому споживачу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496, здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.
Як вбачається з матеріалів справи, 12.12.2023 відбулась заміна лічильників Львівською філією Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільчі мережі України» одночасно з демонтажем одного лічильника газу з показником 64121,30 куб.м. (який відповідає показнику у акті за 30.10.2023 року, про що йшлося) був встановлений інший з зазначеним первинним показником 33469,00 куб.м, що підтверджується Актом розпломбування та демонтаж засобу вимірювальної техніки на повірку від 12.12.2023. (т.1, а.с.44).
В січні 2024 року ОСОБА_1 подала покази споживання нею природного газу в грудні 2023 року, як відповідачу, так і третій особі (Львівська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільчі мережі України»), де показання лічильника газу станом на 31.12.2023 вказано як «34016», згідно нововстановленого лічильника. (т.1, а.с.46).
Згідно цього показника позивачкою в грудні 2023 року було спожито 547,00 куб.м. газу.
Зазначені покази підтверджуються долученими до матеріалів справи доказами з особової сторінки позивачки в її особистому кабінеті на сайті відповідача, згідно з даними отриманими відповідачем від третьої особи (т.1, а.с.46-48), що правильно встановлено судом першої інстанції.
Однак, рахунок на оплату за спожитий, впродовж грудня 2023 року, природний газ від відповідача позивачці надійшов на суму 49 479,52 грн. за нібито спожитий нею в грудні 2023 року обсяг 6218,45 куб.м. природного газу. (т.1, а.с.45).
Тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач не надав суду доказів того, що він отримував від оператора третьої особи дані з лічильна позивачки, які б свідчили, що впродовж грудня 2023 року ОСОБА_1 було спожито природного газу в обсязі 6218,45 куб.м.
Що стосується доводів апеляційної скарги, про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» є неналежним відповідачем у справі, то колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції, що в ході розгляду справи не встановлено підстав вважати відповідача неналежним, з огляду на таке.
Відповідно до п.1 розділу 4 глави IX Кодексу газорозподільних систем (надалі КГС) визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору, (про то в т.ч. у своєму відзиві підтвердив відповідач). Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ. У разі відсутності лічильника газу в Оператора ГРМ приймаються дані лічильника газу побутового споживача. При цьому Оператор ГРМ має право протягом експлуатації лічильника газу та відповідно до вимог цього Кодексу здійснювати контрольне зняття показань ЗВТ (лічильника газу) для контролю та перевірки його показань.
Відповідно до п.4 цього ж розділу 4 глави IX КГС: «Побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу. У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за, розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань»
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2021р. № 766/20797/18 у пункті 80 чітко зазначено, що доводи відповідача про те, що він є неналежним відповідачем у справі вважаються необґрунтованими, оскільки спір виник щодо дій, які вчинив відповідач. Саме він виставив позивачці для оплати рахунок, у якому вказав суму донараховного обсягу споживання природного газу та його вартість за відповідний період часу, а тому в суду немає сумніву, що відповідач за вимогами позивачки є належним. В цій же ж постанові у пункті 102 зазначено, що ефективним способом захисту прав споживача є і вимога зобов`язати постачальника списати з особового рахунку споживача донараховану заборгованість, тобто про примусове виконання обов`язку в натурі. Її можна заявити як разом із вимогою про визнання боргу безпідставним, так і окремо. Задоволення цієї вимоги унеможливить виставлення постачальником рахунків на суму боргу, який споживач не визнає, за наявності невирішеного спору, або якщо суд визнав цей борг безпідставним.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постановах від 12.07.2022 у справі №909/433/21 та від 09.08.2023 в справі № 922/2344/22 зазначив, що спори щодо перерахунку розміру плати за надання послуг вирішуються у судовому порядку, і що така вимога є ефективним способом захисту інтересу боржника в юридичній визначеності у спірних правовідносинах.
Враховуючи вказане, вимога про визнання боргу безпідставним є вимогою про визнання відсутності у постачальника права вимагати оплати донарахованого боргу та відсутності обов`язку (який кореспондує вказаному праву) у споживача з оплати такого боргу, а тому судом першої інстанції правильно встановлено, що дана вимога є ефективним способом захисту інтересу боржника в юридичній визначеності у спірних правовідносинах та що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2025 року слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2025 року слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.
Що стосується апеляційної скарги на додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2025 року, то колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати;
4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430цього Кодексу.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України, Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову – на відповідача;
2) у разі відмови в позові – на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Вказане відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №671/1957/20.
Як вбачається із матеріалів справи, 10.11.2021 року між Адвокатським об`єднанням «В єдності сила» в особі керуючого партнера Заремби Валерія Валерійовича та ОСОБА_1 укладено Договір №11-11/21 про надання правової допомоги. (т.2, а.с.113-116)
Відповідно до п.1.1. вказаного Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Адвокатське об`єднання зобов`язується здійснювати захист та представництво, надання інших видів правової допомоги клієнту (чи іншим особам за його вказівкою), а клієнт зобов`язується оплачувати надання правової допомоги та інших витрат, необхідні для виконання цього Договору. 
Відповідно до п.1.2. вказаного Договору, цей Договір надає повноваження адвокатам Адвокатського об`єднання бути представниками (захисниками) клієнта в боспорському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також уповноваженими за дорученнями у конституційному судочинстві. 
Відповідно до п.4.1. вказаного Договору, вартість послуг (гонорар) Адвокатського об`єднання, строки оплати та інші умови розрахунків визначаються сторонами у додатках (додаткових угодах та/або актах наданих послуг) до цього Договору, які з моменту їх підписання стають його невід`ємними частинами.
Відповідно до п.6.1. вказаного Договору, цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до його повного належного виконання або припинення з інших підстав передбачених цим Договором або законом.
18.03.2024 року між Адвокатським об`єднанням «В єдності сила» в особі керуючого партнера Заремби Валерія Валерійовича та Патрун Надією Михайлівню укладено Додаткову угоду №1/24 до Договору №11-11/21 про надання правової допомоги. (т.2, а.с.117)
Відповідно до п.1 вказаної Додаткової угоди, в порядку та на умовах, визначених Договором та конкретизованих і уточнених цією Угодою, Адвокатське об`єднання зобов`язується надати клієнту правову допомогу виключно щодо спору з компанією постачальником (та/або транспортувальником) природного газу про нарахування боргу за постачання природного газу на об`єкт нерухомості садовий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_2 , але лише в суді першої інстанції, а клієнт зобов`язується сплатити Адвокатському об`єднанню винагороду за надану правову допомогу згідно умов погоджених цією Угодою.
Відповідно до п.2 вказаної Додаткової угоди, за надання правової допомоги в рамках цієї Угоди клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню винагороду (комбінований гонорар) в таких розмірах:
2.1. фіксований гонорар, що становить 20000,00 грн.;
2.2. погодинний гонорар, що становить 1000,00 грн. за одну годину потрачену на представлення інтересів клієнта в кожному судовому засіданні адвокатів Адвокатського об`єднання. 
24.10.2025 року між Адвокатським об`єднанням «В єдності сила» в особі керуючого партнера Заремби Валерія Валерійовича та ОСОБА_1 укладено Акт наданих послуг до Договору №11-11/21 від 10.11.2021 та Додаткової угоди №1/24 від 18.03.2024 (т.2, а.с.118-119)
Відповідно до п.3 вказаного Акту, сторони констатують, що враховуючи правову позицію Верховного Суду вперше висвітлену в постанові від 28.12.2020 року в справі №640/18402/19 детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) в частині погодженого сторонами фіксованого гонорару, який становить 20000,00 грн. не є обов`язковим. При цьому сторони підтверджують, що Адвокатським об`єднанням було:
- здійснено спробу врегулювати спір в досудовому порядку, для чого скеровано в адресу ТОВ «Нафтогаз Україна» 2 (два) адвокатські запити від 23.03.2024 року та від 15.06.2024 року; підготовлено Заяву-вимогу про здійснення перерахунку нарахувань та заборгованості за спожитий природний газ від 23.07.2024 року (всього на 9 арк.);
- здійснено правовий аналіз перспективи вирішення спору в судовому порядку;
- проведено роботу зі зібрання доказів;
- здійснено аналіз профільного законодавства та судової практики в подібних спорах;
- підготовлено позовну заяву (на 11 арк. з додатками на 60 арк.);
- підготовлено заяву про забезпечення позову (на 7 арк.);
- опрацьовано відзив на позовну заяву відповідача (на 11 арк. з додатками на 28 арк., всього на 39 арк.);
- опрацьовано апеляційну скаргу відповідача на ухвалу про забезпечення позову (на 10 арк.);
- підготовлено відзив на апеляційну скаргу (на 5 арк.);
- підготовлено клопотання про залучення до участі в справі 3-х осіб (на 1 арк.);
- опрацьовано пояснення 3-ї особи (Львівська філії ТОВ «Газорозподільчі мережі України») (на 13 арк.);
- додатково вивчено судову практику на яку посилався відповідач, а також загальну судову практику Верховного Суду в подібних справах та аналогічних судових справах за 2018-2024 роки;
- підготовлено додаткові письмові пояснення в т.ч. з контраргументами на заперечення позиції відповідача згідно відзиву (на 7 арк.);
- опрацьовано додаткові письмові пояснення 3-ї особи (всього на 17 арк.);
- опрацьовано додаткові письмові пояснення відповідача (всього на 12 арк.);
- підготовлено виступ в дебатах (письмовий) (на 4 арк.). 
Таким чином, сторони констатують, що Адвокатським об`єднанням всього було підготовлено процесуальних та інших документів обсягом 45 арк., зібрано доказову базу з різних документів загалом понад 60 арк., опрацьовано процесуальні документи подані відповідачем та третьою особою (на стороні відповідача) загальним обсягом 95 арк.
Відповідно до п.4 вказаного Акту, сторони констатують, що адвокатом Адвокатського об`єднання Зарембою В.В. було всього витрачено 11 год. 30 хв. на представлення інтересів клієнта в 7 (семи) судових засіданнях, з яких
- 6 (шість) судових засідань в Пустомитівському районному суді Львівської області, який розташований на відстані близько 20 км від місця розташування офісу Адвокатського об`єднання, і відповідно час необхідний адвокату для добирання в суд та назад становить 1 год. 30 хв. (в одну сторону):
11.11.2024 року призначеного на 08:30 год. завершилось 09:00 год. (30 хв.);
12.02.2025 року призначеного на 09:00 год. завершилось 09:35 год. (35 хв.);
18.03.2025 року призначеного на 11:30 год. завершилось 12:30 год. (60 хв.);
13.05.2025 року призначеного на 11:30 год. завершилось 12:15 год. (45 хв.);
29.07.2025 року призначеного на 10:00 год. завершилось 11:25 год. (85 хв.);
20.10.2025 року призначеного на 15:00 год. завершилось 15:40 год. (40 хв.);
- 1 (одне) судове засідання Львівського апеляційного суду (з розгляду апеляційної скарги на ухвалу про забезпечення позову), час необхідний адвокату для добирання в суд апеляційної інстанції та назад становить 20 хв. (10 хв. в одну сторону):
10.02.2025 року призначеного на 16:00 год. завершилось 16:15 год. (15 хв.).
Таким чином загальний розмір погодинного гонорару становить 11500,00 грн. (11,5 х 1000,00 грн.).
Відповідно до п.5 вказаного Акту, загальний розмір винагороди (комбінованого гонорару) Адвокатського об`єднання за надання правової допомоги клієнту щодо спору з ТОВ «ГК Нафтогаз України», як компанією постачальником природного газу, про скасування безпідставно нарахованого боргу в розмірі 45127,10 грн. за постачання природного газу на об`єкт нерухомості садовий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_2 , в суді першої інстанції, а саме Пустомитівському районному суді Львівської області в цивільній справі №450/4253/24 «про захист прав споживача житлово-комунальних послуг» становить 31500,00 грн. (20000,00 грн. + 11500,00 грн. = 31500,00 грн.).
Що стосується доводів апеляційної скарги, що заява представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Заремби В.В. про ухвалення додаткового рішення подана після процесуальних строків встановлених в ч.8 ст.141 ЦПК України, то такі є безпідставними, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено, що у судовому засіданні 20.10.2025 було відкладено проголошення судового рішення до 24.10.2025 о 10:00 год., що підтверджується журналом судового засідання, а тому представником позивача було подано заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правову допомогу в межах строків встановлених частини 8 статті 141 ЦПК, а саме 26.10.2026 року, тоді як повний текст рішення Пустомитівського районного суду Львівської області отримано представником позивачки 24.10.2025 року. (т.2, а.с.108 зворот)
Окрім того, в судовому засіданні в суді першої інстанції 20.10.2025 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 до закінчення судових дебатів просив судові витрати покласти на відповідача та вказав, що остаточний розрахунок витрат таких буде проведено та подано до суду з відповідними підтверджуючими документами в порядку ст.141 ЦПК України, що також свідчить про те, що представником позивачки дотримано вимоги ч.8 ст.141 ЦПК України, оскільки таким до закінчення судових дебатів у справі зроблено відповідну заяву про стягнення судових витрат, що спростовує доводи апеляційної скарги про те, що представником позивачки не зроблено відповідну заяву про подання доказів на підтвердження понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Однак, Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19).
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява № 19336/04, § 268).
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені у частині третій статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24).
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження №11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Як вбачається з матеріалів справи, представник позивачки здійснював спроби досудового врегулювання спору, що підтверджується адвокатськими запитами від 23.03.2024 та від 15.06.2024 та заявою-вимогою про здійснення перерахунку нарахувань та заборгованості за спожитий природний газ від 23.07.2024; склав та подав позовну заяву від 09.09.2024, заяву про забезпечення позову від 09.09.2024 та 18.09.2025, клопотання про залучення третіх осіб від 11.11.2024, додаткові письмові пояснення від 13.05.2025, виступ в дебатах від 20.10.2025. У справі про захист прав споживачів відбулося 6 судових засідань, у яких брав участь представник позивача – адвокат Заремба В.В. Так, зокрема, 11.11.2024 судове засідання було розпочате о 8:44 год. та тривало до 09:00 год. (16хв.), 12.02.2025 – з 09:14 год. до 09:36 год. (22хв.), 18.03.2025 – з 11:28 год. до 12:29 год. (61хв.), 13.05.2025 – з 11:57 год. до 12:13 год. (16хв.), 29.07.2025 – з 10:09 год. до 11:28 год. (79хв.), 20.10.2025 – з 15:02 год. до 15:38 год. (36хв.). Сумарну кількість часу перебування в судових засіданнях з врахуванням добирання на представлення інтересів клієнта затрачено 9 год. 50 хв.
Так, задовольняючи частково заяву представника позивачки про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи наведені сторонами доводи на обґрунтування розміру витрат на правову допомогу, складність справи, час затрачений адвокатом, та обсягом наданих ним послуг, слід стягнути з відповідача на користь позивача 29833,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Однак колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково зроблено такий висновок, оскільки колегія суддів вважає розмір витрат, визначений представником позивачки у сумі 31500,00 грн. та стягнутий судом першої інстанції розмір витрат у сумі 29833,00 грн. завищеним, не співмірним із складністю справи, предметом спору, розміром позовних вимог, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Так, зважаючи на обсяг виконаних робіт здійснених адвокатом, складність справи, ціну позову, обґрунтованість та пропорційність наданих послуг до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, не співмірність заявленого розміру витрат на правничу допомогу, виходячи з конкретних обставин справи, те, що представником відповідача було подано заперечення на клопотання про стягнення судових витрат, що не було враховано судом першої інстанції, – колегія суддів вважає, що апеляційна скарга на додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2025 року є частково обґрунтованою та визначений представником позивачки у заяві про ухвалення додаткового рішення та стягнутий судом першої інстанції розмір витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції є надмірним та завищеним, а тому додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2025 року слід змінити.
Так, слід зменшити розмір стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на користь ОСОБА_1  витрат на правничу допомогу з 29883,00 грн. до 12000 грн., задовольнивши заяву представника позивачки адвоката Заремби В.В. про ухвалення додаткового рішення частково, вважаючи таку суму достатньою та співмірною складності справи, предмету спору, розміром позовних вимог та діям, що вчинені представником сторони при її розгляді.
Що стосується доводів апеляційної скарги, що в матеріалах справи відсутні докази фактичного понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу, а саме платіжних документів, то колегія суддів зазначає, що згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. 
Подібний висновок викладено також у постановах Верховного Суду від 08 вересня 2025 року у справі № 715/2449/23 (провадження № 61-14715св24), від 22 жовтня 2025 року у справі № 678/1641/23 (провадження № 61-9770св25).
Тому, доводи апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими та таку скаргу слід задовольнити частково, додаткове рішення ж суду слід змінити, зменшивши розмір стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на користь ОСОБА_1  витрат на правничу допомогу з 29883,00 грн. до 12000 грн.В задоволенні решти заяви слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1. п.1, 2, 375, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2025 року – залишити без задоволення.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2025 року – залишити без змін.
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2025 року – задовольнити частково.
Додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2025 року – змінити, зменшивши розмір стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на користь ОСОБА_1  витрат на правничу допомогу – з 29883,00 грн. до 12000,00 грн.
В задоволенні решти вимог заяви – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 07 травня 2026 року. 

Судді:          Я.А. Левик

Н.П. Крайник 

М.М. Шандра