Номер провадження: 22-ц/813/5051/26 
Справа № 511/3765/25
Головуючий у першій інстанції Гринчак С. І.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Громіка Р.Д.,
Комлевої О.С.,
за участю:
секретаря Добряк Н.І., 
позивача ОСОБА_1 , 
представника ОДО ПЗ і ТБ У – адвоката Нестерової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі філії «Центр з будівництва та ремонту колії» акціонерного товариства «Українська залізниця», на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 14 січня 2026 року, ухваленого під головуванням судді Гринчак С.І., у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа: Одеська дорожня організація профспілки залізничників і транспортних будівельників України, про стягнення одноразової матеріальної допомоги при звільненні на пенсію у розмірі трьох середніх заробітних плат, матеріальної допомоги на оздоровлення та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
встановив: 

04.11.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» (далі – АТ «Українська залізниця»), третя особа: Одеська дорожня організація профспілки залізничників і транспортних будівельників України (далі - ОДО ПЗ і ТБ У), про стягнення одноразової матеріальної допомоги при звільненні на пенсію у розмірі трьох середніх заробітних плат, матеріальної допомоги на оздоровлення та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та просив суд стягнути:
- одноразову матеріальну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат у зв`язку з виходом на пенсію вперше в сумі 49 592,04 грн.;
- матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022, 2023 роки в розмірі 90% тарифної ставки, за 2024 рік – у розмірі однієї «розрахункової одиниці» у сумі 18 800,00 грн., а всього в сумі 31 670,13 грн.;
- середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні, але не більше як за шість місяців в сумі 99 184,08 грн. 
Позовні вимоги були обґрунтовані наступним. 
ОСОБА_1 був прийнятий на роботу 02.04.1998 року помічником машиніста четвертого розряду. До звільнення на пенсію за віком, 08.11.2024 року, він працював в філії «Центр будівництва та ремонту колії» АТ «Укрзалізниця», в структурному підрозділі «Усатівська колійна машинна станція».
На момент звільнення, його загальний стаж роботи на залізничному транспорті склав 24 роки 6 місяців і 2 дні.
За умовами п.3.4.7 колективного договору «Усатівська колійна машинна станція» філії «Центр будівництва та ремонту колії» АТ «Укрзалізниця» передбачено, що у разі звільнення на пенсію вперше за власним бажанням працівнику виплачується одноразова матеріальна допомога в залежності від стажу роботи на підприємстві. Якщо працівником відпрацьовано понад 10 років, йому виплачується три середньомісячних заробітних плат.
Проте, в наказі про звільнення зазначена виплата компенсації за 40 календарних днів невикористаної відпустки за попередні роки була нарахована та виплачена при звільненні. Виплата одноразової матеріальної допомоги у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат у зв`язку з звільненням на пенсію, відповідно до умов п.3.4.7, колективного договору «Усатівська колійна машинна станція» філії «Центр будівництва та ремонту колії» АТ «Укрзалізниця», не була йому виплачена при звільненні на пенсію (а.с.11).
Після звільнення він звернувся до адміністрації філії з вимогою виплатити йому вихідну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, але йому у виплаті було відмовлено на підставі рішення правління АТ «Укрзалізниця» (витяг з протоколу №Ц-84/44 Ком.т від 17.07.2023) про те, що такі виплати проводяться згідно затвердженого графіку .
Крім того, при звільненні, позивач не отримав повний розрахунок, адміністрацією «Усатівська колійна машинна станція» йому було повідомлено, що згідно з затвердженим графіком, протокол комісії з установлення трудового стажу у залізничній галузі №36 від 20.06.2024 року, виплата одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за віком буде виплачена пізніше, а також пізніше буде виплачена і матеріальна допомога на оздоровлення, яка передбачена колективним договором, і яка не виплачувалась працівникам підрозділу, за період з 2022 по 2024 роки. Вказана матеріальна допомога на оздоровлення не виплачувалась за рішенням АТ «Укрзалізниця».

Однак, позивач посилався на те, що зазначені виплати внесені до колективного договору і є обов`язковими для АТ «Укрзалізниця». 
Крім того, ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводяться в день звільнення, тобто, він повинен був отримати повний розрахунок 08.11.2024 року, чого роботодавцем зроблено не було.

Середній заробіток на час звільнення позивача складає 16 530,68грн., та відповідно за шість місяців затримки розрахунку, роботодавець зобов`язаний виплатити йому – 99 184,08 грн.
Таким чином, роботодавець не виконав обов`язок та не провів із ним, як із звільненим працівником, повний розрахунок, чим порушив його права на отримання цих виплат, а тому він звернувся до суду з даною позовною заявою за захистом свого порушеного права.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.01.2026 року позовну заяву ОСОБА_1 було задоволено. 
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 :
- одноразову матеріальну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат у зв`язку з виходом на пенсію вперше в сумі 49 591,74 грн.;
- матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022, 2023 роки - в розмірі 90% тарифної ставки та за 2024 рік – у розмірі однієї «Розрахункової одиниці», в загальній сумі 31 670,13 грн.;
- середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільнені, але не більше як за шість місяців, в сумі 99183,48 грн.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 1804,45 грн. (а.с.139-144).

В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця» ставить питання про скасування рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.01.2026 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.147-155).
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (а.с.191-193).
В своїх запереченнях на відзив ОСОБА_1 АТ «Українська залізниця» підтримала свою апеляційну скаргу, просила рішення суду скасувати та відмовити у позові в повному обсязі (а.с.196-203).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, за участю позивача ОСОБА_1 та представника ОДО ПЗ і ТБ У – адвоката Нестерової О.К., колегія суддів виходить із того, що всі учасники у справі були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с.218-219, 232).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачу у порушення норм закону, відповідачем не було виплачено одноразову матеріальну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат у зв`язку з виходом на пенсію вперше, а також матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022, 2023 роки у розмірі 90% тарифної ставки та за 2024 рік – у розмірі однієї «розрахункової одиниці». Крім того, стягуючи з відповідача на користь позивача середній заробіток у розмірі 99 183,48 грн., суд першої інстанції виходив із того, що роботодавець не виконав обов`язок та не провів із позивачем повний розрахунок при звільненні (а.с.139-144).

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав. 

Відповідно до вимогст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно зі положеннямист. 23 КЗпП України трудовий договір може бути:
безстроковим, що укладається на невизначений строк; 
на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 
таким, що укладається на час виконання роботи.

Звільнення за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію можливе на підставі ст. 38 КЗпП України. 
У разі звільнення працівника йому відповідно до вимог ст. 83 КЗпП України виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

З матеріалів справи вбачається, що 02.04.1998 року позивача ОСОБА_1 було прийнято на посаду помічника машиніста четвертого розряду Структурного підрозділу «Усатівська колійна машинна станція» (а.с.9) та звільнено на пенсію 08.11.2024 року (а.с.9-зворот).
Згідно умов п. 3.4.7. колективного договору філії «Центр з будівництва та ремонту колії АТ «Українська залізниця», укладеного між адміністрацією філії «Центр з будівництва та ремонту колії» АТ «Українська залізниця» та об`єднаною профспілковою організацією філії «Центр з будівництва та ремонту колії» АТ «Українська залізниця» на 2023 – 2024 року від 11 грудня 2023 року (далі – Договір), при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію за власним бажанням працівнику виплачується одноразова матеріальна допомога в залежності від стажу роботи на підприємстві. Якщо працівником відпрацьовано понад 10 років, йому виплачується три середньомісячних заробітних плат (а.с.15). 
Однак, як зазначав ОСОБА_1 у позові, під час звільнення він не отримав повного розрахунку, а саме відповідач не сплатив: одноразову матеріальну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат у зв`язку з виходом на пенсію вперше в сумі 49 592,04 грн. та матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022, 2023 роки в розмірі 90% тарифної ставки, за 2024 рік – у розмірі однієї «розрахункової одиниці» у сумі 18 800,00 грн., а всього в сумі 31 670,13 грн., які передбачені Договором.
Крім того, на вимогу позивача виплатити необхідну суму у повному обсязі, відповідачем було відмовлено, з посиланням на рішення АТ «Укрзалізниця» (витяг з протоколу № Ц-84/44 Ком.Т від 17.07.2023), що такі виплати проводяться згідно затвердженого графіку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить:
основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; 
додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; 
інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. У подальшому, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, строк дії воєнного стану в Україні продовжувався до теперішнього часу.
Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року, з подальшими змінами, у період дії воєнного стану роботодавець може ініціювати зупинення дії окремих положень колективного договору, які регулюють відносини, визначені цим Законом. Дія таких положень може бути зупинена тільки за взаємною згодою сторін колективного договору у порядку, визначеному цим колективним договором.
За правилами ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

Колегія суддів зазначає, що перелік форс-мажорних обставин міститься в ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні». 
Так, форс-мажорними, зокрема, є: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабміном, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту / імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом.
Згідно з листом від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України (надалі - ТПП України) на підставі ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». ТПП України також підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/ обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (а.с.75).
Таким чином, військова агресія російської федерації проти України — це офіційно визнаний форс-мажор.

У зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, понесенням значних фінансово - економічних збитків та враховуючи, що АТ «Укрзалізниця» є соціально орієнтованою компанією, пріоритетною діяльністю якої є підтримання високих стандартів соціального захисту співробітників, керівництвом було прийнято рішення правління (витяг з протоколу № Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 року), згідно якого інші додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, призупинено. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та на поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління, роз`яснення щодо нарахування та виплати яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики (а.с.76).

Згідно телеграмної вказівки, вихідний №ЦБРК-07/1327 від 15.04.2022 року відповідно до вказівки № Ц-3/7-91/369-22 від 07.04.2022 року щодо призупинення нарахування та виплати коштів профспілковим організаціям, на період воєнного стану, відповідачем було зупинено нарахування та виплату коштів профспілковим організаціям, що передбачено Галузевою угодою, колективними договорами.

Відповідно до листа АТ «Укрзалізниця» від 04.04.2025 року № Ц-5- 1.5-25/122-25, у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства, починаючи з 01.04.2025 року та до окремого рішення керівництва виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільнені працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію призупинено. На період призупинення виплат керуючись графіком виплати працівникам АТ «Укрзалізниця» одноразової матеріальної допомоги при виході на пенсію за 2024 рік та спільним роз`ясненням з Профспілкою залізничників і транспортних будівельників України від 06.09.2022 року № Ц/ З-91/1459/Цпроф/30-22, право на отримання основної та додаткової матеріальної допомоги зберігається на весь період дії воєнного стану та протягом 2-ох місяців (а6о терміну передбаченого колективним договором), починаючи з дати припинення а6о скасування режиму воєнного стану. При стабілізації фінансового стану товариства зазначені виплати будуть відновлені першочергово.
Крім того, АТ «Укрзалізниця» 01.03.2022 року на своїй офіційній сторінці (https://www.uz.gov.ua/press_center/up_to_date_topic/583964/) було зроблено оголошення про настання з 24.02.2022 року для АТ «Укрзалізниця» обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які об`єктивно можуть унеможливити належне та своєчасне виконання зобов`язань, передбачених умовами договорів (контрактів, угод тощо).
В подальшому, рішенням правління (витяг з протоколу № Ц-82/63 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024) було поновлено виплати одноразової матеріальної допомоги працівникам АТ «Укрзалізниця», які звільнились або будуть звільнені у період з січня до грудня 2024 року, у порядку черговості.

За таких обставин, зважаючи на те, що військова агресія російської федерації проти України — це офіційно визнаний форс-мажор та у зв`язку з введенням воєнного стану на території України, відповідач звільнений від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, у тому числі (ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»), суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що право позивача було порушено, та підстав для призупинення виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат у зв`язку із виходом на пенсію вперше та одноразової грошової допомоги, не було.
З огляду на викладені обставини, у суду першої інстанції не було також підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та оскаржуваного судового рішення, а також доводів своєї апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга АТ «Українська залізниця», в особі філії «Центр з будівництва та ремонту колії» АТ «Українська залізниця» підлягає задоволенню, рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.01.2026 року – скасуванню, з ухвалення постанови про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа: Одеська дорожня організація профспілки залізничників і транспортних будівельників України, про стягнення одноразової матеріальної допомоги при звільненні на пенсію у розмірі трьох середніх заробітних плат, матеріальної допомоги на оздоровлення та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

За правилами ч. ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач звільнений від сплати судового збору.
За подачу апеляційної скарги апелянт мав сплатити 2 706,67 грн., проте сплатив 15 000,00 грн. (а.с.167).
Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню у повному обсязі, АТ «Українська залізниця», в особі філії «Центр з будівництва та ремонту колії», слід компенсувати за рахунок державного бюджету 2 706,67 грн. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції. 

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі філії «Центр з будівництва та ремонту колії» акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.
Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 14 січня 2026 року скасувати.
Ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа: Одеська дорожня організація профспілки залізничників і транспортних будівельників України, про стягнення одноразової матеріальної допомоги при звільненні на пенсію у розмірі трьох середніх заробітних плат, матеріальної допомоги на оздоровлення та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, залишити без задоволення.
Компенсувати Акціонерному товариству «Українська залізниця», в особі філії «Центр з будівництва та ремонту колії» Акціонерного товариства «Українська залізниця», код ЄДРПОУ: 40075815, сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 706,67 (дві тисячі сімсот шість гривень 67 копійок), за рахунок держави. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

У зв`язку з навчанням суддів колегії суддів Сегеди С.М. і Громіка Р.Д. в НШС України, а також у зв`язку з участю вказаних суддів в інших цивільних, кримінальних і адміністративних справах, повне судове рішення складено 27.05.2026.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда 

Р.Д. Громік

О.С. Комлева