П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/39936/25	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
суддів – Джабурія О.В,
– Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року, прийняте у складі суду судді Тарасишиної О.М. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії щодо нарахування та виплати грошового забезпечення не в повному розмірі та зобов`язання вчинити певні дії, - 

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:
- визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону (військової частини НОМЕР_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 за січень 2023 року додаткової винагороди збільшеної до 100000,00 грн. пропорційно часу участі у таких діях та заходах у розмірі встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін (військової частини НОМЕР_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за січень 2023 року додаткової винагороди збільшеної до 100000,00 грн. пропорційно часу участі у таких діях та заходах у розмірі встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з урахуванням раніше проведених виплат. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив військову службу у НОМЕР_1 прикордонному загоні (військової частини НОМЕР_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 з 08.06.2019 року по 16.06.2023 року та в період з 05.10.2022 року по 14.06.2023 року брав участь в бойових діях та забезпечував здійснення заходів необхідних для національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення на рубежах оборони в межах н.п. Софіївка - н.п. Кізомис ( АДРЕСА_1 . 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року у задоволені адміністративного позову позивачу було відмовлено у повному обсязі. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що оскаржуване рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зауважує, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин за період січня 2023 року критерії «безпосередньої участі», визначені Наказом МВС України № 36 від 26.01.2023, який набрав чинності лише 1 лютого 2023 року. Апелянт наголошує, що суд першої інстанції надав вибіркову оцінку запереченням відповідача та залишив поза увагою надані позивачем письмові докази, які у своїй сукупності підтверджують факт виконання ним бойових завдань та постійного перебування в районі ведення бойових дій на лінії зіткнення, а саме: Довідку № 902, Наказ № 805, довідку ОУВ «Херсон» та Розділ 2 Журналу бойових дій щодо вогневого ураження рубежу оборони впс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » у січні 2023 року, витяг з якого був наданий відповідачем суду не в повному обсязі. 
Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити в його мотивувальній частині з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач проходив військову службу у НОМЕР_1 прикордонному загоні (військової частини НОМЕР_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 з 08.06.2019 року по 16.06.2023 року. Відповідно до витягу з журналу бойових дій відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону військова частина НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України зареєстрованого 29.12.2022 року №2/115 гриф, том №№ 1, 2, 3 стосовно майора ОСОБА_1 , який в період з 05.10.2022 року по 14.06.2023 року брав участь в бойових діях та забезпечував здійснення заходів необхідних для національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення на рубежах оборони в межах н.п. Софіївка – н.п. Кізомис (Херсонська обл. Херсонський район.) та виконував з 28.11.2022 року по 19.01.2023 року Бойове розпорядження БР ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 26.11.2022 року №320 гриф. Бойове розпорядження БР НОМЕР_1 прикордонного загону від 27.11.2022 року №36-Р-гриф «Про застосування сил і засобів». Вогневі ураження рубежу оборони впс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » АДРЕСА_2 відбувалося 01, 02, 03, 04, 05, 10 січня 2023 року. 
Проте, на думку позивача, йому протиправно не виплачено у повному розмірі грошове забезпечення, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують його безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів з національної безпеки і оборони в районах їх ведення у спірний період. Суд встановив, що згідно з наказами Головнокомандувача Збройних Сил України, населені пункти, у яких позивач виконував службові завдання в січні 2023 року, не були віднесені до районів ведення активних бойових дій. Оскільки ключовою умовою для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень є документально підтверджена безпосередня участь у бойових діях саме в районах їх ведення, а фактичне перебування на військовій службі та виконання обов`язків поза межами таких районів не є достатньою підставою для вказаної виплати, правові підстави для задоволення позову у суду були відсутні.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдина система їх соціального та правового захисту, гарантії сприятливих умов військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі здійснюється за приписами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до частини 2 статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Відповідно до пункту 1 постанови №168 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах..
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Отже, з аналізу вищевикладеного, підставою для виплати військовослужбовцю додаткової винагороди у розмірі до 100 000 гривень є безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
Відповідно до пункту 2-1 постанови Кабінету Міністрів України №168, порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Як зазначалось вище, Постановою №168 визначено перелік військовослужбовців за видами військових формувань, на яких поширено дію цієї постанови, та розмір вищевказаної додаткової винагороди.
Водночас реалізація цитованих приписів указаної постанови вимагала визначення порядку та умов виплати такої додаткової винагороди, виходячи з того, що формулювання "а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів … в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах" є нечітким та породжує істотні труднощі у його правозастосуванні, що, насамперед, пов`язано із застосуванням сполучника "або", який має розділовий характер.
У постанові від 22 листопада 2023 року у справі №520/690/23 Верховний Суд констатував, що "текстуальний виклад цієї частини пункту 1 Постанови №168 має широкий зміст, що за певних умов могло б спричиняти неоднакове її розуміння та застосування, наслідком чого може бути необґрунтована невиплата військовослужбовцю додаткової винагороди або, навпаки, виплата за відсутності для цього підстав".
Конкретизація умов, визначених цитованим положенням п.1 Постанови №168, залежить від типу військового формування (роду військ), в якому проходить службу військовослужбовець, у зв`язку з чим подальшими змінами, внесеними Постановою від 07 липня 2022 року №793 (застосовується з 24 лютого 2022 року), Постанова №168 доповнена п.2-1, яким установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів".
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року №533 затверджено Положення про Адміністрацію Державної прикордонної служби України (далі Положення №533).
Пунктом 1 Положення №533 визначено, що АДПС України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.
Згідно п.9 Положення №533 АДПС України в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України та наказів МВС видає директиви, накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання.
З метою врегулювання порядку і умов виплати згаданої додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби, АДПС України 09 грудня 2022 року було прийнято наказ №628-АГ, згідно з пунктом 1 якого військовослужбовцям, які проходять військову службу в АДПС України, регіональних управліннях, органах охорони державного кордону, загонах морської охорони (у тому числі строкову), навчальних закладах, підрозділах спеціального призначення, органах забезпечення (далі органи Держприкордонслужби) з дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби (у зв`язку із звільненням з військової служби) на період дії воєнного стану щомісячно здійснюється виплата додаткової винагороди в розмірі до 30 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання відповідно до законодавства України обов`язків військової служби.
Абзацом другим цього пункту передбачено, що додаткова винагорода збільшується до 100 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів.
Водночас, п.2 згаданого наказу передбачено, що до безпосередньої участі у бойових діях або заходах належать виконання військовослужбовцем у районах ведення бойових дій:
-бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань органом Держприкордонслужби (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) під час перебування у складі штабу відповідного органу військового управління Збройних Сил України, угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угруповань військ (сил), та за умови вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником;
-бойових (спеціальних) завдань із усебічного забезпечення органів Держприкордонслужби або їх підрозділів (у тому числі зведених), які згідно з бойовим розпорядженням виконують завдання у складі органів військового управління, військової частини (підрозділів), угрупувань військ, інших складових сил оборони, та за умови вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником;
-бойових завдань з відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються, нанесення вогневого ураження на об`єкти, що охороняються (у тому числі бойові позиції, блокпости, контрольно-пропускні пункти, спостережні пункти), звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, за умови безпосереднього вогневого контакту з противником або нанесення руйнувань чи пошкоджень цим об`єктам під час збройного нападу (вогневого ураження);
-бойових (спеціальних) завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) в умовах безпосереднього зіткнення або взаємного вогневого контакту з противником;
-бойових завдань з виявлення та вогневого ураження повітряних цілей;
-польотів, ведення повітряного бою, а також заходів з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту згідно з бойовими розпорядженнями;
-бойових (спеціальних) завдань екіпажами кораблів, катерів, суден забезпечення Держприкордонслужби в морській та річковій акваторіях, поєднаних з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником, а також при виконанні бойових завдань щодо пошуку (тралення) та знешкодження (знищення) мін, вибухонебезпечних предметів.
Відповідно п.3 наказу №628-АГ від 09 грудня 2022 року, документами що підтверджують безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або заходах, є:
-бойовий наказ (бойове розпорядження);
-журнал бойових дій (службово-бойових дій, вахтовий, навігаційно- вахтовий, навігаційний журнал, журнал ведення оперативної обстановки, бойове донесення або постова відомість під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад чи копії або витяги з них;
-рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу (групи, загону, екіпажу) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військового звання, прізвища, власного імені та по батькові (за наявності), а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях або заходах.
Водночас, відповідно п.2-1 Постанови №168 та з метою визначення порядку та умов виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям ДПС України наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26 січня 2023 року №36, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 31 січня 2023 року за №196/39252, затверджено Порядок та умови виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі Порядок №36), який був чинним у період з 01 лютого 2023 року по 05 вересня 2023 року
Аналізуючи положення Наказу № 628-АГ та Порядку № 36 у контексті обставин даної справи, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта щодо помилковості висновків суду першої інстанції в частині визначення нормативно-правового акта, який підлягав застосуванню до спірних правовідносин за січень 2023 року, адже, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, оцінюючи правомірність дій відповідача за весь період, зазначений у позові, безпідставно поширив дію Порядку № 36 на правовідносини, які виникли та існували в період січня 2023 року. 
Так, колегія суддів наголошує, що Наказ МВС України № 36 був зареєстрований у Міністерстві юстиції України лише 31 січня 2023 року і відповідно до пункту 2 цього Наказу набрав чинності з дня його офіційного опублікування, визначивши правила виплат військовослужбовцям саме з 01 лютого 2023 року.
Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. 
Таким чином, правове регулювання виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України чітко розмежовано у часі: 
- у період січня 2023 року підлягали застосуванню виключно приписи Наказу АДПСУ від 09 грудня 2022 року № 628-АГ; 
- починаючи з 01 лютого 2023 року підлягали застосуванню норми Порядку, затвердженого Наказом МВС України від 26 січня 2023 року № 36. 
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що суд першої інстанції припустився неправильного застосування норм матеріального права, оцінюючи дії відповідача за січень 2023 року крізь призму критеріїв Наказу МВС № 36, який на той момент не набрав чинності. 
Водночас, колегія суддів зазначає, що як Наказ № 628-АГ, так і Порядок № 36 містять тотожний та імперативний підхід до визначення умов, за яких розмір додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень. Обов`язковим критерієм для обох періодів є перебування військовослужбовця безпосередньо в районах ведення бойових дій. 
З огляду на це, оскільки правова природа та передумова для виплати збільшеної додаткової винагороди в обох нормативно-правових є ідентичною, застосування судом першої інстанції Наказу № 36 не призвело до ухвалення неправильного рішення по суті, у зв`язку з чим мотивувальна частина судового рішення підлягає зміні з викладенням її в редакції цієї постанови, а підстави для скасування резолютивної частини рішення суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відсутні.
Аналізуючи доводи щодо безпосереднього виконання позивачем службових завдань та обов`язків у межах населених пунктів Софіївка та Кізомис Херсонської області, колегія суддів приходить до наступних висновків. 
З матеріалів справи вбачається, що у спірний період – у січні 2023 року, майор ОСОБА_1 залучався до виконання завдань з охорони державного кордону та оборони у складі підрозділів НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 з дислокацією у н.п. Софіївка та н.п. Кізомис, Херсонської області. 
Обґрунтовуючи правомірність заявлених вимог про нарахування та виплату додаткової винагороди у збільшеному розмірі 100 000 гривень, позивач посилається на Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджений Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309. 
Оцінюючи вказані доводи апелянта та визначаючи критерії віднесення н.п. Софіївка та н.п. Кізомис до територій, на яких велись бойові дії в контексті спірних правовідносин, колегія суддів зазначає, що Наказ Мінреінтеграції № 309 спрямований на забезпечення соціального захисту цивільного населення (внутрішньо переміщених осіб), визначення особливостей правового режиму майна та гуманітарного реагування, а тому його положення не можуть слугувати правовою підставою для кваліфікації обставин та умов, що породжують право на отримання додаткового грошового забезпечення військовослужбовців. 
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309, Станіславська сільська територіальна громада (в тому числі н.п. Софіївка) та Білозерська селищна територіальна громада (в тому числі н.п. Кізомис) з 11 листопада 2022 року по 01 травня 2023 року були віднесені до територій можливих бойових дій.
Натомість, відповідно до приписів статті 1 Закону України «Про оборону України», район воєнних (бойових) дій - це визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.
Дослідивши чинний протягом спірного періоду за січень 2023 року наказ Головнокомандувача Збройних Сил України № 26, колегія суддів встановила, що території населених пунктів Софіївка та Кізомис Херсонської області до офіційно визначених районів ведення воєнних (бойових) дій не відносились. 
Колегія суддів зазначає, що як Наказ № 628-АГ, так і Порядок № 36, пов`язують право військовослужбовця на отримання додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень із одночасним виконанням двох обов`язкових умов - фактом безпосередньої участі у бойових діях та перебуванням особи саме в районах їх ведення, затверджених Головнокомандувачем Збройних Сил України.
Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про необґрунтованість доводів позивача про те, що в січні 2023 року він безпосередньо перебував у зоні, яка відносяться до зони бойових дій.
З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє й інші доводи апелянта, як такі, що не мають самостійного вирішального значення, оскільки сам по собі факт несення служби на об`єктах охорони, спостережних пунктах чи виконання завдань загального військового характеру поза межами офіційно визначеного району бойових дій не породжує у відповідача обов`язку щодо виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень за цих обставин.
Аналізуючи вищевикладене, оскільки суд першої інстанції ухвалив по суті правильне рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, але припустився помилки при визначенні нормативно-правового акта, що регулював питання виплати додаткової винагороди за січень 2023 року, застосувавши Наказ МВС № 36 замість Наказу АДПСУ № 628-АГ, апеляційний суд вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в цій частині, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 317 КАС України).
За таких обставин, апеляційна скарга позивача підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції зміні у його мотивувальній частині шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови, в іншій частині судове рішення залишити без змін.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 292, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року – задовольнити частково. 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії щодо нарахування та виплати грошового забезпечення не в повному розмірі та зобов`язання вчинити певні дії – змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька