Провадження № 2/537/100/2026
Справа № 536/1657/25
РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.06.2026 року       м. Кременчук 

Крюківський районний суд м. Кременчука у складі:
головуючої судді – Мурашової Н.В., 
за участю секретаря – Дейнека В.А., 
представника позивача ТОВ «ФК «Айконс» – адвоката Пархомчука С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні суду, із застосуванням відеоконференцзв`язку, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Айконс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
у с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог.
11.07.2025 року ТОВ «ФК «Айконс», як правонаступник ТОВ «Лінеура Україна», звернулося до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просили стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Договором про надання коштів на умовах фінансового кредиту №989327, укладеним 24.08.2020 року ТОВ «Лінеура Україна» з ОСОБА_1 , станом на 21.03.2025 року в розмірі 13120,00 грн., з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту – 4000 грн., заборгованість за комісіями та відсотками – 2280 грн., прострочена заборгованість за процентами – 6840 грн., а також понесені позивачем судові витрати на судовий збір – 2422,40 грн., на професійну правничу допомогу – 10500 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що 24.08.2020 року ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали Договір про надання коштів на умовах фінансового кредиту №989327 (далі – Договір кредиту), за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати клієнту ОСОБА_1 в кредит грошові кошти в сумі 4000 грн. на строк 30 днів, дата надання кредиту 24.08.2020 року, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок/банківську картку 51хх-хххх-хххх-2472, який вказаний Клієнтом при укладенні Договору. А Клієнт ОСОБА_1 зобов`язався повернути у встановлений строк кредит, а також сплатити відсотки за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 1,90% в день від заборгованості за тілом кредиту, що застосовується в межах строку кредитування. Договір кредиту підписаний обома сторонами в електронній формі, з дотриманням вимог ЗУ «Про електронну комерцію», ст.639 ЦК України, зокрема підписаний ОСОБА_1 електронним підписом – одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Лінеура Україна» виконало свої зобов`язання за Договором кредиту, через платіжну систему успішно перерахувало грошові кошти в сумі 4000 грн. на платіжну картку 51хх-хххх-хххх-2472, зазначену позичальником ОСОБА_1 при укладенні договору. Проте ОСОБА_1 не виконав належним чином в повному обсязі своїх зобов`язань за Договором кредиту від 24.08.2020 року.
28.04.2021 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» уклали Договір факторингу №1-28/04/2021, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» за плату відступило, а ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за вказаним Договором кредиту. Отже до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за Договором факторингу №1-28/04/2021 від 28.04.2021 року перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за вказаним Договором кредиту №989327 від 24.08.2020 року, 
28.04.2021 року ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК «Айконс» уклали Договір про відступлення права вимоги №1-28/04/2021, за умовами якого ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за плату відступило, а ТОВ «ФК «Айконс» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за вказаним Договором кредиту. Отже до ТОВ «ФК «Айконс» за Договором про відступлення права вимоги №1-28/04/2021 від 28.04.2021 року перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за вказаним Договором кредиту №989327 від 24.08.2020 року, 
Отже позивач ТОВ «ФК «Айконс», як правонаступник первісного кредитора ТОВ «Лінеура Україна», просив стягнути з позичальника ОСОБА_1 заборгованість за Договором кредиту №989327 від 24.08.2020 року в розмірі 13120,00 грн., з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту – 4000 грн., заборгованість за комісіями і відсотками – 2280 грн., прострочена заборгованість за процентами – 6840 грн. 
Оскільки ОСОБА_1 в добровільному порядку не виконав своїх зобов`язань до спірним Договором кредиту, тому позивач ТОВ «ФК «Айконс» звернувся до суду за захистом, відповідно до вимог ст.ст. 512, 516, 526, 530, 610, 612, 625,628, 631, 1046, 1048, 1054, 1055, 1077, 1078, 1080, 1082 ЦК України, ст.55 ЦПК, просив задовольнити позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за Договором кредиту №989327 від 24.08.2020 року в розмірі 13120,00 грн., з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту – 4000 грн., заборгованість за комісіями і відсотками – 2280 грн., прострочена заборгованість за процентами – 6840 грн. , а також понесені судові витрати на судовий збір, сплачений при поданні позову, в розмірі 2422,40 грн. Ще в позовних вимогах зазначено, що позивач поніс витрати на правову допомогу адвоката – 10500 грн., додано докази на підтвердження таких витрат.
29.09.2025 року позивач ТОВ «ФК «Айконс» подав заяву, в якій просив стянути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10500 грн. 

Короткий зміст відзиву на позов.
20.10.2025 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 , поданий його представником адвокатом Шайдуком В.О., в якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Айконс» про стягнення заоргованості за Договором кредиту. 
В обгрунтування відзиву зазначено:
1)щодо доказів про надання кредиту – на підтвердження надання в кредит грошових коштів ОСОБА_1 не подано первинних документів, перелічених у ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». З цього вбачається що первісний кредитор ТОВ «Лінеура Україна» не виконав своїх зобов`язань переред ОСОБА_1 з надання кредиту на виконання умов Договором про надання коштів на умовах фінансового кредиту №989327 від 24.08.2020 року, а відповідно Новий кредитор ТОВ «ФК «Айконс» не набув права вимоги за цим Договором Кредиту. 
2) щодо правомірності позовних вимог – ОСОБА_1 є військовослужбовем, який в особливий період брав участь у захисті незалежності, суверенитету та територіальної цілісності України. А тому відповідно до положень ч.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» йому не нараховуються штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємтсвами, установами та організаціями усіх форм власності, в тому числі банками, та фізичними особами, а також відсотки за користування кредитом. 
3) щодо розміру судових витрат – витрати на правову допомогу завищені, не обгрунтовані, не підтверджені доказами
4) зазначав, що також поніс судові витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідь на відзив. 
22.10.2025 року позивач ТОВ «ФК «Айконс» надав відповідь на відзив відповідача ОСОБА_1 , в якому доводив обгрунтованість позовних вимог з аналогічних підстав, що зазначені у позові, спростовував доводи відповідача з посиланням на судову практику. Подав більше детальний розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором кредиту.

Рух справи.
Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 28.07.2025 року позов ТОВ «ФК «Айконс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту направлено за підсудністю до Крюківського районного суду м. Кременчука відповідно до ст.27, ст.31, ст.32 ЦПК України. (а.с.48).
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 28.08.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання, за клопотанням позивача витребувано докази. (а.с.52-53).
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 06.11.2025 року визнано обов`язкову явку представника позивача для дачі особистих пояснень щодо обставин справи, викладених у позові.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 08.01.2026 року за клопотанням представника позивача витребували докази.

Позиція учасників процесу в судовому засіданні.
Представник позивача ТОВ «ФК «Айконс» Пархомчук С.В. в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги з наведених у позові та відповіді на відзив підстав. 
Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Шайдук В.О. не з`явилися в судове засідання, хоча були належним чином повідомлені про місце і час розгляду справи. 

Норми права, якими керувався суд.
Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх.
У ст. 1046 ЦК України наведено визначення договору позики. Так, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У ст. 1047 ЦК України наведена форма договору позики. 1. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. 2. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ст.1048 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У ст. 1049 ЦК України наведений обов`язок позичальника повернути позику. 1. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. … 3. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
У ст. 1050 ЦК України визначені наслідки порушення договору позичальником. 1. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 2. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
У ст. 1054 ЦК України наведено визначення кредитного договору. 1. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 2. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 3. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
У ст. 1055 ЦК України наведена форма кредитного договору. 1. Кредитний договір укладається у письмовій формі. 2. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.2 ст. 1056 ЦК України, Позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.
За ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений; сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.
У разі, якщо сторони договору визнали підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання саме виникнення в позичальника прострочення з погашення заборгованості, а не направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, то така зміна є безумовною і не залежить від волевиявлення однієї зі сторін. Постанова ОП КЦС ВС від 15.06.2020 року у справі №138/240/16-ц.
Факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання жодному з кредиторів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Постанова КЦС ВС від 06.02.2018 року у справі № 278/1679/13-ц, постанова КЦС ВС від 06.02.2019 року у справі № 361/2105/16-ц.
Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Постанова КЦС ВС від 06 лютого 2019 року у справі № 667/11010/14-ц.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється. Права та інтереси кредитора в охоронних правовідносинах забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України. Постанова ВП ВС від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.
У разі прострочення боржником умов договору про право банку нараховувати проценти за користування кредитом по день повного погашення заборгованості – не може бути підставою для нарахування процентів за частиною першою статті 1048 ЦК України. За період до прострочення виконання зобов`язання боржником підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Постанова ВП ВС від 4 лютого 2020 року у справі №912/1120/16.
В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18) та в постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 712/9613/15-ц (провадження № 61-46733св18) вказано, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми, які підлягають стягненню. Нарахування позивачу пені (штрафу тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства.
ВП ВС неодноразово висловлювала правову позицію щодо необхідності втілення у судовій практиці принципу Jura novit curia («суд знає закони»), зокрема у постановах від 04.12.2019 по справі 917/1739/17, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 04.09.2019 у справі № 265/6582/16-ц. Оскільки повноваження органів влади є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
У ст. 204 ЦК України установлено презумпцію правомірності правочину. Так, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Відповідно до ч.1 ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Частиною 2 ст. 627 ЦК України також передбачено, що у договорах за участю фізичної особи – споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача 
Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. 
У ст. 5 ЦК України установлено дію актів цивільного законодавства у часі. Так, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності (ч.1). Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. (ч.2). Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. (ч.3).
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів – 2,5 %; протягом наступних 120 днів – 1,5 %.
Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна процентна ставка за користування кредитом, установлена у договорі, має бути не більше 2,5%, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%.
Розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, однак вони повинні узгоджуватися із нормами Законодавства, що регулює порядок кредитування, захисту прав споживачів, інакше умови договору споживчого кредиту, які прямо суперечать вимогам законодавства – є нікчемними.
Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В силу ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання.
В ч.2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та розмір процентів, встановлений договором.
Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання.
В ст.546 ЦК України установлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею).
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року по справі №910/4518/16 вирішено виключну правову проблему щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом.
Щодо строку нарахування процентів за користування кредитом у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 р. у справі №910/1238/17 касаційний суд, формуючи практику, дійшов такого висновку:
«Проценти за користування кредитом – проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України.
Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами – проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування».
За логікою Верховного Суду, після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе не на підставі умов договору, а на підставі ст. 625 ЦК України (3% річних, якщо інше не визначено у договорі).
Велика Палата Верховного Суду дійшла до вказаного висновку з тих мотивів, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною, тобто виключається одночасне застосування ст. 1048 та ст. 625 ЦК України.
У п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України установлено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
У п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України установлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, діяв в Україні з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року.
Воєнний стан діє на території України з 24.02.2022 року по теперішній час.
На підставі п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
У постанові КЦС Верховного Суд від 04.09.2024 у справі № 426/4264/19 висловлена правова позиція, щодо застосування положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не містять норм, які б звільняли позичальника від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом протягом особливого періоду у зв`язку з наявністю у нього статусу учасника бойових дій. Так, положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» стосуються виключно мобілізованих позичальників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на весь час їх призову. Положення Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не містять норм, які б звільняли позичальника від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом протягом особливого періоду у зв`язку з наявністю у нього статусу учасника бойових дій.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Тобто, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).
За змістом статей 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
За положеннями ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
У ст. 1084 ЦК України наведені права фактора. Так, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо сума, одержана фактором від боржника, виявилася меншою від суми боргу клієнта перед фактором, який забезпечений відступленням права вимоги, клієнт зобов`язаний сплатити факторові залишок боргу.
Відповідно до ст. 1085 ЦК України про зустрічні вимоги боржника, якщо фактор пред`явив боржнику вимогу здійснити платіж, боржник має право пред`явити до заліку свої грошові вимоги, що ґрунтуються на договорі боржника з клієнтом, які виникли у боржника до моменту, коли він одержав повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові. Боржник не може пред`явити факторові вимоги до клієнта у зв`язку з порушенням ним умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Обставини, установлені судом. Мотиви ухваленого рішення.
24.08.2020 року ТОВ «Лінеура Україна» з ОСОБА_1 уклали Договір про надання коштів на умовах фінансового кредиту №989327 (далі Договір кредиту), за умовами якого укладення цього Договору здійснюється сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ забезпечується Клієнту через Вебсайт або Мобільний дотаток. Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході в особистий кабінет, в порядку, передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товаристом правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому Клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і Підключення до Вебсайту/ІКС Товариства. Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. За п.1.2., сума кредиту складає 4000 грн. За п.1.3., строк кредиту – 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжений у порядку та на умовах, визначених у роділі 4 цього Договору. За п.1.4. , тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за користування кредитом залежить від фактичного виконання клієнтом умов Договору та становить: п.1.4.1. знижена процентна ставка - 0,95% від суми кредитуза кожен день користування кредитом (346,75 % річних). Застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного у п.1.3. цього Договору, якщо в цей строк Клієнт здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом 3 календарних днів, що слідують за датою повернення кредиту, що вказана у Графіку платежів; п. 1.4.2. стандартна процентна ставка – 1,90% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (693,50% річних), застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного у п.1.3. цього Договору, якщо Клієнт не виконав умови, зазначені у п.1.4.1. Договору для зниженої процентної ставки. За п.1.5., Мета отримання кредиту : для забезпечення особистих потреб.
У розділі 2 Договору наведений порядок та умови надання кредиту. Так, за п.2.1., Кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку Клієнта, зазначену Клієнтом в Особистому кабінеті , що має наступні реквізити №51хххххххххх2472. За п.2.4., Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту на користь Клієнта. 
У розділі 3 Договору наведений порядок обчислення (нарахування) процентів. Так, за п.3.1., нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». За п.3.2. До періоду розрахунку процентів включається день надання та не включається дата повернення кредиту, вказана у Графіку платежів, крім випадку, якщо в межах строку надання кредиту, визначеного у п.1.3. Договору, відбулася пролонгація строку кредитувідповідно до роділу 4 Договору, де проценти нараховуються і в дату повернення кредиту, вказану у Графіку платежів, і внову дату повернення, якщо інше не визначено у відповідному договорі. За п.3.3., Розмір процентної ставки, установлений у п.1.4. Договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом цього строку дії Договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку. Використання стандартної процентної ставки за п.п.1.4.2 Договору є наперед обумовленим та не є односторонньою зміною умов Договору, оскільки умови про встановлення різних процентних ставок за цим Договором застосовуються автоматично за домовленістю Сторін, та не вимагають підписання жодних інших додаткових документів, крім цього Договору. 
У розділі 4 Договору наведені умови пролонгації кредиту. Так, за п.4.1., у випадку неможливості виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі у встановлений термін та за умови, що заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн., Клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредитом, шляхом укладення Додаткової угоди до Договору. За п.4.2. Пропозиція (оферта) Клієнта щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом натискання кнопки «Продлить/Продовжити Кредит» в Особистому кабінеті або відповідної кнопки в платіжному терміналі та здійснення платежу на користь Товариства у розмірі НЕ менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів ( та у разі наявності – штрафних санкцій). Після отримання Товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів та штрафних санкцій, заява Клієнта про продовження строку користування кредитом вважається поданою. За п.4.3., Товариство має право, а не обов`язок, протягом 24 годин з моменту вчинення Клієнтом вказаних у п.4.2. Договору дій, акцептувати пропозицію (оферту) Клієнта про продовження строку користування кредитом шляхом направлення Клієнту засобами зв`язку текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (із зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені Клієнтом Товариству в Особистому кабінеті / зазначені в Договорі та Однораховий ідентифікатор у вигляді коду для підписання Клієнтом Додаткового договору. За п.4.4., Додатковий договір вважається укладеним з моменту одержання Товариством грошових коштів згідно з п.п.4.2. Договору та підписання його Клієнтом електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. За п.4.5. новий строк кредиту розраховується з дня, наступного за днем вчинення Клієнтом дій згідно з п.4.2.-4.3. Договору та дорівнює строку кредиту, що втсановлений п.1.3. Договору, якщо інше не встановлено і Додатковому договорі. За п.4.6., протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою або за ставкою, що погоджена Сторонами в Додатковому договорі, яка не може бути більшою за розмір стандартної процентної ставки. 
У розділі 5 Договору наведено порядок повернення кредиту та сплати процентів. Так, за п.5.1., сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, а у випадку якщо відбулося продовження строку користування кредитом – не піздніше дня, що є новою датою повернення кредиту, що вказано в Додатковому договорі та відображається Клієнту в Особистому кабінеті. За п.5.2., повернення кредитної заборгованості Клієнтом, всі платежі та розрахунки здійснюються шляхом перерахування грошових коштівна зазначені в Договорі реквізити та/або на веб-сайті поточні рахунки Товариства в національній валюті – гривні.
У розділі 7 Договору наведено відповідальність сторін. Так, за п.7.1., Сторони несуть відповідальність за порушення цмов цього Договору згідно з чинним законодавством та умовами цього Договору. За п.7.2, порушення умов цього Договору є його невиконання або неналежне виконання. За п.7.3, у випадку повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом протягом 3 календарних днів, після закінчення визначеного п.1.3 цього Договору строку користування кредитом та строку продовження строку користуваня кредитом (відповідно до розділу 4 Договору) штрафні санкції за несвоєчасне виконання Клієнтом зобов`язань за Договором не нараховуються. За п.7.4, у випадку невиконання та/або неналежного виконання Клієнтом зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству штраф: п.7.4.1) 3,75% від суми кредиту, що становить 560 грн., на 4-й день такого невиконання та/або неналежного виконання, та п.7.4.2) у розмірі 1,1% від суми кредиту, що становить 150 грн., починаючи з 5 дня за кожен факт такого порушення, тобто за кожен день невиконання та/або неналежного виконання. За п.7.5, штрафні санкції за Договором нараховуються в момент сплати. (а.с. 21-24).
Згідно з Додатком №1 від 24.08.2020 року до Договору про надання коштів на умовах фінансового кредиту №989327 від 24.08.2020 року, Графік платежів, за яким кількість платежів – один, Дата повернення позики та сплати нарахованих процентів – 23.09.2020 року, Сума кредиту – 4000 грн., сума нарахованих процентів – 1140 грн., разом до сплати – 5140 грн. Надано реквізити для сплати ТОВ «Лінеура України». (а.с.24).
Договір про надання коштів на умовах фінансового кредиту №989327 від 24.08.2020 року, з Додатком №1 від 24.08.2020 року підписані Сторонами, зокрема ОСОБА_1 електронним підписом. 
ТОВ «Лінеура Україна» видало довідку про ідентифікацію, якою підтверджено, що клієнт ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з яким укладено Договір кредиту №989327 від 24.08.2020 року був ними ідентифікований. Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕПЦ у формі одноразового ідентифікатора) здійснювалось в інформаційно-телекомунікаційній системі https://credit7.ua . Одноразовий ідентифікатор Н038. Дата відправки одноразового ідентифікаторра позичальнику 24.08.2020 року. Номер телефону, на який було направлено одноразовий ідентифікатор 380682167613. (а.с.18).
Згідно з листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вих№2643_250521092837 від 21.05.2025 року, повідомлено, що ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на виконання договору про переказ коштів ФК-19/03/21 від 12.03.2019 року з ТОВ «Лінеура Україна» було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 24.08.2020 року о 14:16:03 на суму 4000 грн, маска картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua -64336559, призначення платежу: зарахування 4020 грн. на карту НОМЕР_2 (а.с.36). 
Листом АТ КБ «Приват Банк» від 18.05.2026 року №20.1.0.0/7-260511/90263-БТ з випискою по рахунку підтверджено, що ОСОБА_1 належить банківська картка НОМЕР_3 , на яку 24.08.2020 року було зараховано переказ грошових коштів 4000 грн.

28.04.2021 року клієнт ТОВ «Лінеура Україна» та фактор ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» уклали Договір факторингу №1-28/04/2021, за умовами якого Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу ), за плату, а Клієнт відступає Фактору права грошової вимоги (права вимоги) до Боржників за Кредитними договорами (портфель заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим Договором, Фактор заміняє Клієнта у Кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває прав грошових вимог Клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за кредитними договорами. За п.6.2.3, права вимоги переходять до Фактора після підписання сторонами цього Договору та виконання Фактором вимог п.7.2 Договору. За п.7.2, Фактор здійснює оплату Клієнтом шляхом : перерахування суми , що вказана в п.7.1 цього Договору – 2676832,50 грн. на вказаний у реквізитах до цього Договору рахунок, протягом 2 робочих днів з дати підписання Сторонами цього договору. (а.с.27-30).
Згідно з витягом з реєстру боржників до Договору факторингу №01-28/04/2021 від 28.04.2021 року зазначено передачу прав вимог від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за Договором кредиту №989327 від 24.08.2020 року з боржника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , із нарахованою заборгованістю 13120,00 грн., з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту – 4000 грн., заборгованість за відсотками – 2280 грн., прострочена заборгованість за процентами – 6840 грн. Кількість днів прострочення – 215. (а.с. 17).
Платіжною інструкцією №37 від 28.04.2021 року підтверджено, що ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» перерахував ТОВ «Лінеура Україна» 2676832,50 грн. в оплату за Договором факторингу №01-28/04/2021 від 28.04.2021 року. (а.с.34).

28.04.2021 року кредитор ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та новий кредитор ТОВ ФК «Айконс» уклали Договір відступлення права вимоги №1-28/04/2021, за умовами якого Кредитор відступає за плату Новому кредитору належні йому права вимоги за кредитними договором, а Новий кредитор заміняє Кредитора як сторону – кредитора у Кредитному договорі, та приймає на себе всі його права та обов`язки за Кредитним договором. Новий кредитор сплачує Кредитору вартість прав вимоги, що відступаються (відчужуються), в порядку та на умовах, передбачених Договором. В дату підписання цього Договору відступлення прав вимоги Кредитор вважається таким, що відступив, а Новий кредитор таким, що набув права вимоги до Боржника та набув усіх прав та обов`язків сторони – кредитора за Кредитним договором. (п.1.2). Загальна вартість прав вимоги за Договором становить 2686832,50 грн. (п.2.1). Новий кредитор зобов`язується сплатити Кредитору вартість права вимоги, вказану в п.2.1 Договору, шляхом переказу коштів на рахунок, визначений у розділі 8 цього Договору (п.2.2). (а.с.19-20).
Згідно з витягом з реєстру боржників до Договору про відступлення прав вимоги №01-28/04/2021 від 28.04.2021 року зазначено передачу прав вимог від ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» до ТОВ ФК «Айконс» Договором кредиту №989327 від 24.08.2020 року з боржника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , із нарахованою заборгованістю 13120,00 грн., з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту – 4000 грн., заборгованість за відсотками – 2280 грн., прострочена заборгованість за процентами – 6840 грн. Кількість днів прострочення – 215. (а.с. 15-16).
Платіжним дорученням №3 від 28.04.2021 року підтверджено, що ТОВ ФК «Айконс» перерахувало ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» 2676832,50 грн. в оплату за Договором №01-28/04/2021 від 28.04.2021 року. (а.с.38).

25.03.2025 року ТОВ ФК «Айконс» направило лист ОСОБА_1 , в якому повідомив, що став правонаступником первісного кредитора ТОВ «Лінеура Україна», тому пред`явив досудову вимогу про погашення заборгованості за Договором кредиту №989327 від 24.08.2020 року, строк виконання якого настав 23.09.2020 року, станом на момент відступлення права вимоги в розмірі 13120,00 грн., з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту – 4000 грн., заборгованість за комісіями і відсотками – 2280 грн., прострочена заборгованість за процентами – 6840 грн. Надав реквізити нового кредитора для погашення заборгованості. (а.с.12, 40).
Виписка з особового рахунка, виконана ТОВ ФК «Айконс», щодо ОСОБА_1 за Договором кредиту №989327 від 24.08.2020 року, за яким зазначено заборгованість за період з 24.08.2020 року по 21.03.2025 року в розмірі 13120,00 грн., з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту – 4000 грн., прострочена заборгованість за процентами – 6840 грн., строкова заборгованість за відсотками – 2280 грн. (а.с.14).
У Постанові КЦС Верховного Суд від 18.01.2023 у справі № 642/548/21 висловлена правова позиція: за наявності первісного позову банку про стягнення боргу за кредитним договором суди повинні були самостійно здійснити перерахунок кредитної заборгованості з огляду на поширення пільг на позичальника. Суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що в цій справі банк надав документальне обґрунтування кредитної заборгованості, зокрема виписку по особовому рахунку позичальника та детальний розрахунок, на підставі яких суд, навіть з урахуванням поширення на позичальника пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», був спроможний самостійно здійснити розрахунок заборгованості за тілом кредиту. https://reyestr.court.gov.ua/Review/108515952
Оцінивши наданий суду Договір кредиту №989327 від 24.08.2020 року з додатком, суд вважає, що він укладений з дотриманням ЗУ «Про електронну комерцію», підписаний позичальником ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором, таким чином сторони договору зазначили та дійшли згоди з усіх ітсотних умов договору. Наданою АТ КБ «Приват Банк» випискою по рахунку ОСОБА_1 підтверджено, що йому належить банківська картка НОМЕР_3 , на яку 24.08.2020 року було зараховано переказ грошових коштів 4000 грн. Отже 24.08.2020 року первісний кредитор ТОВ «Лінеура Україна» виконав свої зобов`язання за цим договором, надав позичальнику ОСОБА_1 в кредит 4000 грн.
Оцінивши умови кредитного договору та положення закону, суд враховує визначені істотні умови Договором кредиту №989327 від 24.08.2020 року, простими аріфметичними діями перевірив правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за цим договором, а саме: тіло кредиту 4000 грн., строк кредитування – 30 днів, оскільки не надавалися суду Додаткові угоди про пролонгацію строку кредиту, укладені з дотриманням розділу 4 Договору. Отже дата повернення кредиту 23.09.2020 року визначена в умовах договору та додатку до нього (Графіку платежів), й не прологовувалася. Знижена процентна ставка 0,95% у день за користування кредитом – не застосовується відповідно до умов п.1.4.1, п.1.4.2 Договору, оскільки позичальник не виконав свої зобов`язання, не погасив заборгованість за кредитом протягом 30 днів строку кредитування. Тому протягом строку кредитування 30 днів за користування кредитом позичальник мав сплатити відсотки за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 1,9% у день на залишок фактичної заборгованості за кредитом, визначеною у п.1.4.2. Договору. Отже відсотки за користування кредитом в межах строку кредитування, визначеного у договору, – 2 280 грн. (4000 грн. х 1,9% х 30 днів = 2 280 грн.). Відповідно до п.3.1 Договору, з моменту виникнення прострочення виконання зобов`язань, тобто з 24.09.2020 року, 90 днів, тобто до 22.12.2020 року включно, нараховуються відсотки за стандартною процентною ставкою. Але за своєю правовою природою ці відсотки є відповідальністю за прострочення виконання грошового зобов`язання, як передбачено ч.2 ст.625 ЦК України, розмір яких визначено у договорі. Отже, відсотки за прострочення виконання зобов`язання, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України із врахуванням умов п.3.1, 1.4.2 Договору, - 6 840 грн. (4000 грн. х 1,9% х 90 днів = 6 840 грн.). 
Відповідно до п.15. Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник не звільнявся від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу.
Разом з тим, згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів».
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина друга статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів).
Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. 
Отже положення п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» стосуються не відсотків за користування кредитом, а компенсації за невиконання споживачем зобов`язань за договором. 
А тому з врахуванням положень ч.2 ст.215, ч.5 ст.216, ст.217 ЦК України, п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» та правову позицію Верховного Суду у постанові від 07.10.2020 року у справі №132/1006/19, що стосуються компенсації за невиконання споживачем зобов`язань за договором, визначений умовами ч.2 ст.625 ЦК України та п.3.1, 1.4.2 Договору розмір відповідальності за прострочення виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язання за Договором кредиту №989327 від 24.08.2020 року має становити 50% вартості продукції – розміру кредиту, тобто 2000 грн. (кредит 4000 грн х 50% = 2000 грн.).
Відповідач та його представник не подали суду контррозрахунку заборгованості ОСОБА_1 за Договором кредиту №989327 від 24.08.2020 року, ані – контррозрахунку заборгованості. 
Згідно з військовим квитком серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 зарахований у запас 29.10.2001 року за ст.18 п.1 ЗУ «Про ВО і ВС». Військову присягу прийняв 11.03.2022 року у в/ч НОМЕР_5 . З 06.03.2022 року призваний у ЗСУ по мобілізації за Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року.
Згідно з довідкою командира в/ч НОМЕР_5 від 30.08.2025 року №66-А, солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_5 . 
Згідно посвідчення серії НОМЕР_6 від 12.08.2023 року, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій. 
Згідно з довідкою командира в/ч НОМЕР_5 від 10.10.2024 року №3818 солдат ОСОБА_1 , приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, перебуваючи в Харківській області, зокрема наведені періоди з 07.12.2022 року по 02.08.2024 року.
Доводи відповідача про звільнення його від сплати заборгованості за Договором кредиту №989327 від 24.08.2020 року, яка нарахована у період з 24.08.2020 року по 22.12.2020 року, оскільки він з 06.03.2022 року призваний у ЗСУ по мобілізації за Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року, прийняв військову присягу 11.03.2022 року у в/ч НОМЕР_5 , де по теперішній час проходить військову службу, є учасником бойових дій, приймав безпосередню участь у заходах , необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки наседення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, перебуваючи в Харківській області, зокрема наведені періоди з 07.12.2022 року по 02.08.2024 року, – не відповідають положенням п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки відповідачу не нараховувалася заборгованість за спірним кредитом на момент його призову за мобілізацією та проходження ним військової служби.
Так, військовослужбовці в Україні, які проходять службу за мобілізацією у період воєнного стану, мають право на звільнення від сплати відсотків, штрафів та пені за кредитами на час проходження військової служби. Це право гарантоване пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Отже суд не вбачає підстав застосовувати до ОСОБА_1 пільги, а саме звільнення його від сплати відсотків за користування кредитом та інших виплат за прострочення виконання зобов`язання, які нараховані йому за Договором кредиту №989327 від 24.08.2020 року в період до проходження ним військової служби під час мобілізації.
Отже, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги ТОВ «ФК «Айконс» про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на його користь заборгованості за Договором кредиту №989327 від 24.08.2020 року, а саме в розмірі 8 280,00 грн., з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту – 4000 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом – 2280 грн., заборгованість по процентам за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст.625 ЦК України – 2000 грн.

Щодо судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
За ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч.9 ст.141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, зазначені витрати на професійну правничу допомогу, які сторона понесла або має понести, обов`язково мають бути документально підтверджені та доведені.
Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах №923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.
Оцінюючи розмір витрат позивача, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, які згідно з поданим актом про отримання правової допомоги від 15.09.2025 року та платіжною інструкцією про її оплату становить 10500 грн, суд погоджується з думкою представника відповідача у відзиві на позов, що розмір таких витрат є завищеним, неспівмірним ціні позову та розміру частково задоволених позовних вимоги. Так, спір щодо стягнення з відповідача заборгованості за Договором кредиту для позивача є стандартним, типовим, оскільки з аналогічними позовами позивач неодноразово звертався до суду, а тому запрошений позивачем адвокат очевидно витратив на підготовку цього позову менше часу, а також не виконував частину дій, зазначених у розрахунку витрат. Тривалість розгляду справи та визання обов`язкової явки представника позивача в судове засідання для дачі особистих пояснень була викликана саме недоліками, які допущені при оформлені позову, неподання всіх необхідних доказів, неправильна правова кваліфікація нарахованих сум, нарахування цих сум з порушенням законодавства. Суд вважає безпідставними частину зазначених витрат на правничу допомогу, оскільки їх виконання саме у цій справі не підтверджено жодними доказами, зокрема зустріч адвоката та Клієнта щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості (2000 грн.), канцелярські витрати – 500 грн.
Також суд вважає завищеними з наведених підстав інші витрати на правничу допомогу, а саме за складання та подання позовної заяви 5000 грн – 2,5 години, інші клопотання – 3000 грн. 1,5 години.
Враховуючи надані суду докази, ціну позову, розмір задоволених позовних вимог, суд вважає понесеними витратами на професійну правничу допомогу складення позову 2000 грн., складенні відзиву на позов та інших процесуальних заяв та клопотань – 1000 грн. 
Відповідно до ст.133, ст.140 ЦПК України, витрати на поштові відправлення відповідачу позову 65 грн. (а.с.31-32), 
Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат позивача на поштові відправлення заяви про розподіл відшкодування судових витрат в сумі 65 грн., осільки такі витрати не були неминучими, а позивач мав можливість зазначити про свої судові витрати в позові, а не в окремій заяві.
Отже, враховуючи, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Айконс» задоволені частково (63,11%), то з відповідача необхідно стягнути на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 3 147,55 грн, з яких: 1) судові витрати на судовий збір – 1 528,78 грн. (2422,4 грн. х 63,11%=1 528,78 грн.), 2) судові витрати на правничу допомогу адвоката – 1893,30 грн. (3000 грн. х 63,11% =1 893,3 грн.), 3) витрати на вчинення процесуальних дій, необхідних для розгляду справи 41,02 грн. (65 грн. х 63,11% = 41,02 грн.).
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Керуючись статтями 5-19, 76, 77, 81, 133, 141, 263-265, 352,354 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Айконс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Айконс» заборгованість за Договором про надання коштів на умовах фінансового кредиту №989327, укладеним 24.08.2020 року ТОВ «Лінеура Україна» з ОСОБА_1 , станом на 21.03.2025 року в розмірі в розмірі 8 280,00 грн., з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту – 4000 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом – 2280 грн., заборгованість по процентам за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст.625 ЦК України – 2000 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Айконс» судові витрати на судовий збір – 1 528,78 грн., судові витрати на правничу допомогу адвоката – 1 893,3 грн., судові витрати на вчинення процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, – 41,02 грн. 
Інформація про сторони:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Айконс» ЄДРПОУ 44334170, місцезнаходження: м. Київ, вул. Саперне поле, буд.12, приміщення 1008.
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст з рішення складений 24.06.2026 року.

Суддя        Мурашова Н.В.