ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 р.	Справа № 520/20378/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Північного міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2026, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 16.03.26 по справі № 520/20378/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЛ Солюшн" 
до  Північного міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків , Головного управління ДПС у м. Києві    
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дл Солюшн", звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління ДПС у м. Києві в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення - рішення Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків № 236/35-00-04-05-33 від 19.05.2025 р. про застосування до товариства з обмеженою відповідальністю «ДЛ СОЛЮШН» штрафних (фінансових) санкцій у вигляді штрафу в розмірі 166 634,00 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків № 236/35-00-04-05-33 від 19.05.2025 р. про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЛ СОЛЮШН» штрафних (фінансових) санкцій у вигляді штрафу в розмірі 166 634,00 грн.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (код ЄДРПОУ 44131658, вул. Благовіщенська, буд. 30, м. Харків, 61052) та Головного управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ 44116011; 04116, місто Київ, вул.Шолуденка, будинок 33/19) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дл Солюшн" (код ЄДРПОУ 44895101, вул. Набережно-Хрещатицька, буд.13/5, м. Київ, 04070) суму судового збору у розмірі 2 422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) – по 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) – з кожного окремо.
Північне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків та Головне управління ДПС у м. Києві, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подали апеляційні скаргу, в якій просили скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 по справі №520/20378/25 та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянти посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Позивач подав відзиви на апеляційні скарги Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків та Головного управління ДПС у м. Києві, в якому наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційні скарги без задоволення.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ГУ ДПС у м. Києві було проведено фактичну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Дл Солюшн", за результатами якої складено акт № 34546/Ж5/26-15-09-01/44895101 від 25.04.2025.
Згідно висновків акту перевірки встановлено порушення п. 2 ст. 23 Закону України від 18.06.2024 №3817-IX року «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».
В ході перевірки встановлено факт продажу і роздрібної торгівлі сировини для рідин, що використовуються в електронних сигаретах, а саме: ароматизатори, гліцерин та суміш нікотину на загальну суму 83 317,00 грн., що підтверджується реєстром фіскальних чеків за період від 28.01.2025 по 11.04.2025, чим порушено п. 2 ст. 23 Закону України від 18.06.2024 №3817-ІХ року «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».
На підставі висновків акту перевірки Північним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків було прийнято податкове повідомлення-рішення № 236/35-00-04-05-33 від 19.05.2025 р. про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЛ СОЛЮШН» штрафних (фінансових) санкцій у вигляді штрафу в розмірі 166 634,00 грн.
Позивач, не погодившись із прийнятим контролюючим органом податковим повідомленням-рішенням, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення необґрунтоване, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Згідно ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.
Закон України від 18.06.2024 року №3817-IX «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі – Закон №3817-IX) набрав чинності 27.07.2024 року та визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, ввезення на митну територію України, вивезення за межі митної території України, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, тютюновою сировиною, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, а також посилення боротьби з їх незаконним виробництвом та обігом на території України.
Згідно п.п. 14.1.56-4 ст. 14 ПК України рідини, що використовуються в електронних сигаретах - рідкі суміші хімічних речовин, що містять або не містять нікотин, використовуються для створення пари в електронних сигаретах та містяться, зокрема, в картриджах, заправних контейнерах та інших ємностях.
Відповідно до п. 78 ч. 1 ст. 1 Закону №3817-IX сировина для рідин, що використовуються в електронних сигаретах, - суміш нікотину, солі нікотину чистотою не менше 98 відсотків, спеціально підготовленої води, гліцерину дистильованого, пропіленгліколю та іншої сировини і матеріалів, які забезпечують встановлені виробником характеристики рідини, не призначена для кінцевого використання в електронних сигаретах для створення аерозолів (парів).
Згідно ч. 2 ст. 23 Закону №3817-IX роздрібна торгівля на території України тютюновою сировиною, сировиною для рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та/або нікотином (токсичним алкалоїдом, екстрагованим з тютюну або отриманим шляхом хімічного синтезу, який відповідає товарній позиції 2939 згідно з УКТЗЕД) окремо або в наборах забороняється.
Відповідно до п. 21 ч. 2 ст. 73 Закону №3817-IX до суб`єктів господарювання за вчинені правопорушення застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема за роздрібну торгівлю тютюновою сировиною, сировиною для рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та/або нікотином (токсичним алкалоїдом, екстрагованим з тютюну або отриманим шляхом хімічного синтезу), який відповідає товарній позиції 2939 згідно з УКТЗЕД, окремо чи в наборах, - 200 відсотків вартості реалізованих товарів (продукції), але не менше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.
Пункт 215.1 статті 215 ПК України визначає, що до підакцизних товарів належать, в тому числі, рідини, що використовуються в електронних сигаретах.
Підпункт 215.3.3-1 пункту 215.3 статті 215 ПУ України дає виключний перелік рідин, що використовуються в електронних сигаретах, з яких справляється податок і які, відповідно, є підакцизними товарами. Так, до рідин, що використовуються в електронних сигаретах, що містяться, зокрема, в картриджах, заправних контейнерах та інших ємностях, належать товари з такими кодами товару (продукції) згідно з УКТ ЗЕД: 2404 12 00 10; 2404 19 90 10; 2404 12 00 90; 2404 19 90 90.
Статтею 23 Закону №3817-ІХ визначено основні вимоги до роздрібної торгівлі тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та тютюновою сировиною.
Так, роздрібну торгівлю тютюновими виробами та/або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюють суб`єкти господарювання за наявності у них однієї з таких ліцензій: на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами, на право роздрібної торгівлі рідинами, що використовуються в електронних сигаретах.
Роздрібна торгівля на території України тютюновою сировиною, сировиною для рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та/або нікотином (токсичним алкалоїдом, екстрагованим з тютюну або отриманим шляхом хімічного синтезу, який відповідає товарній позиції 2939 згідно з УКТЗЕД) окремо або в наборах забороняється (ч. 2 ст. 23 Закону №3817-ІХ).
Частиною 1 пункту 11 статті 73 Закону № 3817-ІХ передбачено, що за порушення цього Закону щодо виробництва, обігу та зберігання спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального суб`єкти господарювання притягаються до відповідальності згідно із законом.
Судовим розглядом встановлено, що зі змісту акту фактичної перевірки № 34546/Ж5/26-15-09-01/44895101 від 25.04.2025 не вбачається, яким саме способом перевіряючими було встановлено відповідність реалізованих позивачем товарів вказаним законодавчим ознакам.
Суд зазначає, що у акті перевірки відсутні будь-які відомості щодо дослідження складу товарів, їх фізико-хімічних характеристик, супровідної технічної документації, маркування, висновків спеціалістів чи інших даних, на підставі яких можливо дійти обґрунтованого висновку, що реалізований товар є саме сировиною для рідин, що використовуються в електронних сигаретах, або нікотином у значенні, наведеному в частині 2 статті 23 Закону № 3817.
Фактично висновки контролюючого органу зведені до того, що позивачем здійснювалася реалізація ароматизаторів, гліцерину та суміші нікотину, а відтак такі товари були ототожнені перевіряючими із сировиною для рідин, що використовуються в електронних сигаретах.
При цьому наявний у матеріалах справи реєстр фіскальних чеків за період з 28.01.2025 по 11.04.2025 може свідчити лише про факт реалізації певних товарів та їх найменування у розрахункових документах, однак сам по собі не підтверджує правову природу таких товарів та їх відповідність ознакам сировини для рідин, що використовуються в електронних сигаретах, у розумінні Закону № 3817.
Судом встановлено, що розчин нікотиновмісний для підсилення рівня міцності рідин в електронних сигаретах, який реалізовувався позивачем, виробником ідентифіковано як рідину, що використовується в електронних сигаретах, з кодом УКТ ЗЕД 2404 19 90 90, а не як сировину для таких рідин.
Крім того, виробництво та реалізація зазначеного виду товару здійснювалися на підставі ліцензій на виробництво рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та на право оптової торгівлі такими рідинами.
Як вбачається з матеріалів справи, ароматизатори ТМ «Манолі» класифікуються за кодом УКТ ЗЕД 3302 10 90 00, а гліцерин ТМ «Манолі» - за кодом УКТ ЗЕД 2905 45 00 00, тобто як окремі товари, що мають самостійне призначення та не тотожні законодавчому визначенню сировини для рідин, що використовуються в електронних сигаретах.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів, які б надали підстави для висновку, що згаданий ароматизатор та/або гліцерин є безпосередньо сумішшю з матеріалів/сировини, опис яких наведено у п. 78 ч. 1 ст. 1 Закону №3817-IX, тобто є сировиною для рідини, що використовується в електронних сигаретах, яка не призначена для кінцевого використання в електронних сигаретах для створення аерозолів (парів).
Відтак, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, вважає, що контролюючим органом не підтверджено доказами здійснення позивачем роздрібної торгівлі сировиною для рідин, що використовуються в електронних сигаретах, що забороняється в силу положень ч. 2 ст. 23 Закону №3817-IX.
Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків № 236/35-00-04-05-33 від 19.05.2025, оскільки не ґрунтуються на вимогах законодавства, прийняте без врахування усіх обставин, які мали значення для їх прийняття.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії(RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційних скарг, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Північного міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 по справі № 520/20378/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді	   	Л.В. Любчич   О.В. Присяжнюк   	
Повний текст постанови складено 28.05.2026 року