ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року
м. Київ
справа № 733/9/22 
провадження № 51- 858 км 26
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2025 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 11 лютого 2026 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021270330001294, за обвинуваченням 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України. 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 1 ст. 369 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 2000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Вирішено питання речових доказів у провадженні.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 11 лютого 2026 року вирок суду першої інстанції залишено без змін. 

За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_7 засуджено за пропозицію надання неправомірної вигоди службовій особі за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого службового становища.

Так, 14 грудня 2021 року близько 14:00, ОСОБА_7 , перебуваючи в смт. Парафіївка по АДРЕСА_2 , під час того, як поліцейський з реагування патрульної поліції ВПД №1 Прилуцького районного відділу поліції Головного управління поліції у Чернігівській області ОСОБА_8 та інспектор відділу реагування патрульної поліції ВПД №1 Прилуцького районного відділу поліції Головного управління поліції у Чернігівській області ОСОБА_9 складали протокол адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_7 , висловив намір надати неправомірну вигоду в розмірі 2000 гривень за нескладання відносно нього вказаного протоколу, будучи достовірно обізнаним про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є співробітниками правоохоронного органу та таким чином, пропонував надати неправомірну вигоду службовим особам правоохоронного органу, за невчинення дій, що пов`язані з використанням службового становища.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції і кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити. Вважає, що суд не обґрунтував наявності складу злочину та такий відсутній в діях останнього, оскільки у працівників поліції немає повноважень щодо анулювання протоколу про адміністративне правопорушення, а отже відсутня об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України. Наводить інші доводи, якими обґрунтовує безпідставність засудження ОСОБА_7 , не погоджується з оцінкою доказів у цій справі, вказує на неповноту судового розгляду. Вважає, що всупереч вимогам ст. 419 КПК України, апеляційний суд не перевірив належним чином доводів апеляційної скарги сторони захисту про це та залишив без обґрунтованих відповідей посилання захисника про відсутність в діях ОСОБА_7 складу злочину, за який його засуджено. 
Під час касаційного розгляду захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу захисника та просили її задовольнити.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 під час касаційного розгляду висловив позицію про відсутність підстав для задоволення касаційних вимог захисника та просив оскаржувані судові рішення щодо ОСОБА_7 залишити без зміни. 
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Отже, касаційний суд не перевіряє вироки щодо неповноти та однобічності судового слідства, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.
Натомість, зазначене є предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Зі змісту касаційної скарги захисника ОСОБА_6 убачається, що вона наводить доводи про неповноту судового розгляду, не погоджується з оцінкою доказів та просить дати їм іншу оцінку, ніж ту, що дали суди першої і апеляційної інстанцій, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена. 
Проте перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду щодо доведеності винуватості засудженого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, суд належним чином умотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності, правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо останнього. 
Дослідивши усі надані стороною обвинувачення докази, надавши кожному з них належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності та їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, перевіривши при цьому, всі посилання сторони захисту про відсутність у діях останнього об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України. 
Суд першої інстанції правильно виснував, що об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, характеризується трьома альтернативними діями: пропозицією надати неправомірну вигоду; обіцянкою надати неправомірну вигоду; наданням такої вигоди за вчинення або невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.
Відповідно до вимог закону України про кримінальну відповідальність та усталеної судової практики кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України, є закінченим з моменту, коли винний запропонував чи пообіцяв надати неправомірну вигоду службовій особі, а остання усвідомила цю інформацію, або коли службова особа прийняла хоча б частину наданої неправомірної вигоди.
Надаючи оцінку твердженням сторони захисту про відсутність, на їх думку, в діях ОСОБА_7 складу інкримінованого йому злочину, суд першої інстанції виходив із того, що останньому було добре відомо, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є працівниками поліції та останні уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього і усвідомлюючи наслідки пропозиції неправомірної вигоди, здійснюючи таку пропозицію прагнув досягти мети щодо нескладання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення.
Вирок відповідає вимогам статей 370, 373 - 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим. У ньому наведено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, як того вимагає ч. 3 ст. 374 КПК України.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність юридичної оцінки його дій за ч. 1 ст. 369 КК України був предметом перевірки апеляційного суду і також мотивовано визнаний таким, що відповідає доказам, зібраним у встановленому законом порядку, дослідженим у судовому засіданні, належно оціненим судом, і є обґрунтованим.
Апеляційний суд, перевіривши апеляційну скаргу захисника про те, що на момент пропозиції протокол вже було складено, правильно визнав такі посилання безпідставними, оскільки з об`єктивної сторони, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України, полягає зокрема у зверненні до службової особи з повідомленням, яке з достатньою очевидністю свідчить про бажання і готовність винного дати неправомірну вигоду. Таке повідомлення може бути здійснено особисто у будь-якій формі, в тому числі в усній. Вчинення злочину, передбаченого ст. 369 КК України, вичерпується самим фактом пропозиції неправомірної вигоди.
Твердження захисника про те, що працівники поліції не наділені правом притягнення до адміністративної відповідальності або «анулювання протоколу» не суперечить об`єктивній стороні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України та не спростовує доведення наявності в діях ОСОБА_7 суб`єктивної сторони вказаного злочину, а саме умислу надати неправомірну вигоду, що і полягала у формі пропозиції адресованої посадовій особі правоохоронного органу: «давайте все це анулюємо» і вказує на усвідомлення факту того, що працівники поліції в силу службового становища мають можливість повернути ситуацію в первинний стан, за що і була висловлена відповідна пропозиція.
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу захисника, апеляційний суд, ретельно перевірив всі версії сторони захисту та вимоги щодо необхідності закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 369 КК України і виснував правильним висновок суду першої інстанції щодо доведеності винуватості останнього в інкримінованому йому злочині. 
Колегія суддів вважає, що постановлена за результатами апеляційного розгляду ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України і погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.
Жодних підстав вважати, що апеляційний розгляд цієї справи було здійснено без належної перевірки всіх доводів апеляційної скарги захисника, в тому числі щодо внесених до ЄРДР відомостей, перевіркою матеріалів справи колегією суддів не встановлено. 
Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б істотними та підставами, передбаченими ст. 438 КПК України, для скасування оскаржуваних судових рішень у цій справі і закриття кримінального провадження з підстав та мотивів, наведених у касаційній скарзі захисника, не встановлено, а тому в задоволенні касаційних вимог слід відмовити.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2025 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 11 лютого 2026 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 - без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3