ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 260/3015/24 пров. № А/857/11731/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Запотічного І.І.,
суддів: Довгої О.І., Шинкар Т.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року (суддя Маєцька Н.Д., ухвалене в м. Ужгороді) у справі № 260/3015/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, щодо невиплати одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення, за кожний повний календарний рік служби; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Закарпатській області виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення, за кожний повний календарний рік служби.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржило Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняте нове, в цій справі, про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до витягну з наказу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 04 вересня 2023 року № 167 о/с “По особовому складу” позивача звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України “Про Національну поліцію” (за власним бажанням).
Відповідно до вказаного наказу стаж служби в поліції на день звільнення складає 18 років 00 місяців 02 дні, вислуга у календарному обчисленні складає 18 років 00 місяців 02 дні. 
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та компенсації за невикористану відпустку, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Закон України “Про Національну поліцію” від 02.07.2015 №580-VIII(далі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, відповідно до частин першої та другої ст. 94 якого, поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 року №260(далі - Порядок МВС №260) визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, відповідно до пункту 3 розділу І якого, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1)посадовий оклад; 2)оклад за спеціальним званням; 3)щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно пунктами 2, 7 розділу VIІІ Порядку МВС №260 поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У наказі про звільнення підрозділом кадрового забезпечення в разі необхідності виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зазначається стаж служби для її виплати. Крім того, у разі необхідності в наказі про звільнення додатково вказується підстави для проведення відрахувань з грошового забезпечення та інших виплат.
Як вже було зазначено, що відповідно до наказу ГУ НП в Закарпатській області від 04 вересня 2023 року № 167 о/с про звільнення позивача, стаж служби в поліції на день звільнення складає 18 років 00 місяців 02 дні. 
Разом з тим, на день звільнення позивача зі служби в поліції позивачу виплата одноразової грошової допомоги при звільненні здійснена не була. 
Як вбачається з листа Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ НП в Закарпатській області від 20 листопада 2024 року № 14856-2024 станом на дату звільнення ОСОБА_1 була нарахована вихідна допомога в розмірі 127520,64 грн. з наступного розрахунку: грошове забезпечення на момент звільнення – 19529,17 грн. х 25 (відсоток відповідно до пункту звільнення – за власним бажанням) х 18 (роки служби в ОВС) = 127520,64 грн. Вказану суму враховано про розрахунку фонду грошового забезпечення на грудень поточного року, цільове фінансування очікується 25 грудня 2024 року. Відтак, відповідач не заперечує право позивача на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції.
Проте, така одноразова грошова допомога не була виплачена позивачу при звільненні та залишається не виплаченою на момент розгляду справи в суді першої інстанції, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.
Відтак, враховуючи, що одноразова грошова допомога при звільненні нарахована позивачу, та з метою ефективного захисту його прав, судом першої інстанції вірно зобов`язано відповідача виплатити позивачу грошову допомогу при звільненні зі служби в поліції в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
З приводу позовних вимов в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та не виплати позивачу компенсації за невикористані відпустки, слід зазначити наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України “Про відпустки” від 05.11.1996 №504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Статтями 59, 60 Закону №580-VIII визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. Відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Відповідно до статті 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Як визначено частинами 8-10 статті 93 Закону України №580 поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання) визначають Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 (надалі - Порядок №260), згідно із пунктом 8 розділу ІІІ якого за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Верховний Суд у постанові від 04.11.2021 у справі № 440/5244/19 зазначав, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статтею 92 Закону України №580. При цьому, як свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, зокрема: поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік. Тобто, законодавець не виключає випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року, а навпаки, закріплює право поліцейського використати відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року. З аналізу наведених правових норм слідує, що у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже в протилежному випадку це суперечитиме суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок. Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - Кодекс законів про працю України.
Відтак, з огляду на відсутність регулювання приписами Закону №580 і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, Верховний Суд вказав, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України “Про відпустки”.
Так в матеріалах справи наявний лист Управління кадрового забезпечення ГУ НП в Закарпатській області від 19 листопада 2024 року № 14559-2024 щодо надання відпусток ОСОБА_1 відповідно до якого вбачається наступне: за 2015 рік щорічну основну оплачувану відпустку не використав у кількості 03 календарні дні; за 2017 рік щорічну основну та додаткову оплачувані відпустки за стаж служби в поліції використав; за 2018 рік не використав щорічну основну оплачувану відпустку у кількості 15 календарних днів; за 2019 рік не використав щорічну основну оплачувану відпустку у кількості 02 календарні дні та додаткову оплачувану відпустку за стаж служби в поліції - 09 календарних днів; за 2020 рік не використав щорічну основну оплачувану відпустку у кількості 11 календарних днів та додаткову оплачувану відпустку за стаж служби в поліції - 10 календарних днів; за 2021 рік не використав щорічну основну оплачувану відпустку у кількості 24 календарні дні та додаткову оплачувану відпустку за стаж служби в поліції - 11 календарних днів; за 2022 рік не використав щорічну основну оплачувану відпустку у кількості ЗО календарних днів та додаткову оплачувану відпустку за стаж служби в поліції - 12 календарних днів; за 2023 рік не використав щорічну основну оплачувану відпустку у кількості 10 календарних днів та додаткову оплачувану відпустку за стаж служби в поліції - 13 календарних днів.
Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивач при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за невикористані ним дні відпустки за 2015 рік у кількості 3 календарні дні, за 2018 рік у кількості 15 календарних днів, за 2019 рік у кількості 11 календарних днів, за 2020 рік у кількості 21 календарний день, за 2021 рік у кількості 35 календарних днів, за 2022 рік у кількості 42 календарних днів, за 2023 рік у кількості 23 календарних днів.
Разом з тим, доказів нарахування і виплати позивачу компенсації за вищевказані дні невикористаної відпустки відповідачем не надано. 
Відтак, враховуючи викладене, вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні відпустки та зобов`язання Головного управління Національної поліції у Закарпатській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за не використані дні відпустки за 2015 рік у кількості 3 календарні дні, за 2018 рік у кількості 15 календарних днів, за 2019 рік у кількості 11 календарних днів, за 2020 рік у кількості 21 календарний день, за 2021 рік у кількості 35 календарних днів, за 2022 рік у кількості 42 календарних днів, за 2023 рік у кількості 23 календарних днів правильно задоволені судом першої інстанції. 
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року у справі № 260/3015/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Т. І. Шинкар