ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/6793/26
Провадження № 22-ц/820/1075/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В., 
секретар судового засідання Демчук В. М.,
з участю представника позивача ОСОБА_1 

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРІНТ» та ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 березня 2026 року (суддя Мазурок О. В.) про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРІНТ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , законним представником яких є ОСОБА_2 , треті особи Виконавчий комітет Хмельницької міської ради, приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Романішин Ярослав Олександрович, про визнання недійсним договору відчуження корпоративної частки та договорів дарування квартир.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд 

у с т а н о в и в :

05 березня 2026 року ТОВ «ФК «Форінт» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , неповнолітніх ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , законним представником яких є ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр нерухомості «Тетяна Плюс», укладеного 10 листопада 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи; визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного 28 грудня 2022 року між ТОВ «Центр нерухомості «Тетяна Плюс» та ОСОБА_3 і посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Романішиним Я. О.; визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_2 , укладеного 28 грудня 2022 року між ТОВ «Центр нерухомості «Тетяна Плюс» та ОСОБА_4 і посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Романішиним Я. О.
Одночасно з поданням позову ТОВ «ФК «Форінт» подало заяву про забезпечення позову, в якій просило накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 та на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_6 та на корпоративні права в розмірі 100% у ТОВ «Центр нерухомості «Тетяна Плюс» (ІК ЄДРПОУ 41104066, місцезнаходження юридичної особи Хмельницька область, м. Хмельницький, вулиця Острозького, будинок 4), що належать ОСОБА_5 та заборонити державним реєстраторам, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб?єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проводити реєстраційні дії, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», вносити зміни до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, про зміну частки засновника (учасника) у статутному капіталі, зміну розміру статутного капіталу товариства, зміну відомостей про засновників/учасників у ТОВ «Центр нерухомості «Тетяна Плюс» до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.
В обґрунтування заяви зазначало, що під час виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 09 лютого 2017 року у справі № 686/21762/16-ц, яким стягнено з ОСОБА_2 (попереднє прізвище ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ) заборгованість за кредитним договором в сумі 137097,36 доларів США, ОСОБА_2 з метою приховування належного їй майна вчинила ряд дій та правочинів, зокрема, у 2017 році створила ТОВ «Центр нерухомості «Тетяна Плюс», у власність якого передала належне їй нерухоме майно, відчужила на користь чоловіка ОСОБА_5 належну їй частку в розмірі 100% у статутному капіталі ТОВ «Центр нерухомості «Тетяна Плюс». Товариство за безвідплатним договором відчужило нерухоме майно на користь дітей ОСОБА_2 . Такі дії відповідачки свідчать про ухилення від виконання рішення суду та переховування фактично належного їй нерухомого майна від кредитора у спосіб створення юридичної особи, яка використовувалась виключно для зазначеної мети. Тому існує ризик того, що відповідачі продовжать вчиняти неправомірні дії з майном, яке ТОВ «ФК «Форінт» має на меті повернути у власність попередніх власників, чим відновити попередній стан сторін виконавчого провадження.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 березня 2026 року заяву ТОВ «ФК «Форінт» задоволено частково. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 та на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_4 . У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
ТОВ «ФК «Форінт» не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні заяви, в апеляційній скарзі просить її скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову. Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Суд першої інстанції не врахував практику Верховного Суду в аналогічних справах. У рішенні не зазначено мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався, постановляючи ухвалу в частині відмови у забезпеченні позову шляхом арешту корпоративних прав та заборони вчинення реєстраційних дій. Суд не взяв до уваги те, що частка (вклад) у статутному капіталі є активом (майном) учасника такого товариства, яким він може розпорядитися у порядку, визначеному законом, та який може бути виражений у грошовому еквіваленті у статуті товариства як номінальна вартість, проте має і свою дійсну (ринкову) вартість. Накладення арешту на корпоративні права (частка 100%), які належать ОСОБА_5 , гарантує не тільки неможливість відчуження частки на користь третіх осіб в процесі розгляду справи, але й гарантує тимчасове обмеження засновнику у реалізації інших належних йому корпоративних прав. З огляду на недобросовісну поведінку ОСОБА_2 як боржниці, дії якої втілились у приховуванні належного їй майна, існує високий ризик того, що відповідачі продовжать вчиняти неправомірні дії з майном (корпоративними правами, частка 100%), яке ТОВ «ФК «Форінт» має на меті повернути у власність боржниці ОСОБА_2 та відновити попередній стан сторін у виконавчому провадженні. Відчуження ОСОБА_5 корпоративних прав у ТОВ «Центр нерухомості «Тетяна Плюс» призведе до необхідності подання наступного позову до набувачів. 
ОСОБА_2 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції в частині задоволення заяви, в апеляційній скарзі просить її скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову. Посилається на незаконність ухвали суду, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Суд першої інстанції не врахував те, що учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. Суд першої інстанції не перевірив існування будь-яких обставин, які вказують на порушення прав позивача укладенням оспорених договорів, що виключає правові підстави для вжиття заходів забезпечення позову щодо майна неповнолітніх дітей. Вважає, що позов ТОВ «ФК «Форінт» підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Позивач не довів те, що невжиття заходів забезпечення позову будь-яким чином істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду (у разі його ухвалення на користь позивача) або ефективний захист порушеного права.
У відзиві ТОВ «ФК «Форінт» просило відмовити у задовленні апеляційної скарги ОСОБА_2 у зв?язку з її необгрунтованістю та безпідставністю, ухвалу суду в частині задоволення заяви залишити без змін. 
У засіданні апеляційного суду представник позивача апеляційну скаргу товариства підтримав, апеляційну скаргу ОСОБА_2 не визнав.
Інші учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.
Апеляційна скарга ТОВ «ФК «Форінт» підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.
На підставі частин 1 і 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Згідно з пунктами 1 та 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії. 
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв?язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. 
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 зазначено, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об?єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
Установлено, що в провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРІНТ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , законним представником яких є ОСОБА_2 , треті особи Виконавчий комітет Хмельницької міської ради, приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Романішин Ярослав Олександрович, про визнання недійсним договору відчуження корпоративної частки, визнання недійсними договорів дарування квартир.
Право власності на об`єкти нерухомого майна зареєстровано за неповнолітніми відповідачками ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , законним представником яких є ОСОБА_2 . 
Між сторонами існує спір. Арешт застосований щодо квартир, які належать відповідачам у справі на праві власності.
Установивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення позову у виді накладення арешту на квартири, відчуження яких оспорюється позивачем, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. 
Апеляційний суд з урахуванням змісту заявлених позовних вимог та балансу інтересів сторін вважає застосований судом арешт щодо спірних квартир співмірними із позовними вимогами. 
Застосований у справі захід забезпечення позову не обмежує права відповідачів на володіння та користування нерухомим майном. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про неспівмірність заходу забезпечення позову із заявленими вимогами є безпідставними.
Інші доводи апеляційної скарги відповідачки правильний висновок суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010).
Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги ТОВ «ФК «Форінт» заслуговують на увагу з таких підстав. 
Позивач просив накласти арешт на корпоративні права відповідача ОСОБА_5 . 
Змістом корпоративних прав є майнові та організаційні (немайнові) права, що виникають з факту володіння часткою у статутному капіталі господарського товариства. До майнових корпоративних прав учасника товариства з обмеженою відповідальністю можна віднести: а) участь у розподілі прибутку товариства (пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (далі - Закон) ; б) отримання у разі ліквідації товариства частини майна, що залишилася після розрахунків з кредиторами, або його вартості (пункт 4 частини 1 статті 5 Закону). 
До організаційних (немайнових) корпоративних прав можна віднести такі права: а) брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом товариства (пункт 1 частини 1 статті 5 Закону); б) отримувати інформацію про господарську діяльність товариства (пункт 2 частини 1 статті 5 Закону). Серед зазначених прав оборотоздатними є лише майнові. Оскільки організаційні права тісно пов?язані з особою їх носія, то за своїми властивостями вони не здатні до обороту.
Оскільки корпоративні майнові та організаційні права виникають у їх носія із права на частку у статутному капіталі, то в разі відчуження учасником своєї частки корпоративні права не переходять до набувача, а виникають у нього як в учасника товариства з обмеженою відповідальністю.
За своєю природою корпоративні права та обов?язки є змістом корпоративних правовідносин, а частка у статутному капіталі - об?єктом правовідносин. Разом з іншими складовими (суб?єкт, підстави виникнення правовідношення) ці елементи становлять структуру корпоративних правовідносин. Зазначене свідчить про певний правовий зв`язок між часткою в статутному капіталі, статутним капіталом та корпоративними правами. Цей зв`язок полягає в такому: 1) частка в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю не збігається з поняттям «корпоративні права» чи «майнові права»; 2) частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю - це частина статутного капіталу товариства, яка виражена у вартісному еквіваленті у співвідношенні до статутного капіталу в цілому; 3) частка у статутному капіталі є об`єктом цивільних прав, що здатна обертатися у цивільному обороті та спадкуватися. Частка у статутному капіталі засвідчує участь особи у товаристві. Право на частку у статутному капіталі є майновим правом; 4) виходячи з юридичного факту набуття права на частку у статутному капіталі закон або статутні документи товариства наділяють її володільця правами та обов?язками як стосовно частки, так і стосовно власне товариства та інших учасників цього товариства. Слід розрізняти право на частку у статутному капіталі, та права, що випливають з володіння такою частковою; 5) корпоративні права та обов`язки учасника товариства з обмеженою відповідальністю є похідними від права учасника на частку в статутному капіталі; 6) корпоративні права виникають у тієї особи, якій належить частка в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, проте момент виникнення корпоративних прав не завжди збігається з моментом набуття права на частку в статутному капіталі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 906/1336/19, постанова Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 911/1149/19).
Наведений юридичний зв?язок між правом на частку у статутному капіталі ТОВ і правами, що випливають з володіння такою часткою, дозволяє розглядати право на частку за критерієм підстав їх виникнення (стаття 11 ЦК України) як право на частку у майнових відносинах та право на частку у корпоративних правовідносинах.
Тому предметом забезпечення позову може бути саме частка відповідача у статутному капіталі товариства, а не його корпоративні права в товаристві. 
За змістом витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновником ТОВ «Центр нерухомості «Тетяна плюс» є відповідач ОСОБА_5 (розмір частки засновника 50000 грн), керівником - ОСОБА_2 .
Право на частку є майновим правом і такий захід забезпечення позову як накладення арешту на право на частку відповідача у статутному капіталі товариства є адекватним та співмірним із заявленими позовними вимогами. 
Невжиття такого заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що арешт на право на частку у статутному капіталі товариства, як спосіб забезпечення позову, передбачає накладання заборони на право розпоряджатися часткою з метою її збереження до визначення подальшої долі цієї частки. 
Тому при накладенні арешту на право на таку частку вжиття додаткових заходів забезпечення, направлених на обмеження розпорядження нею, не є необхідним.
За таких обставин не є необхідним забезпечення позову у виді заборони державним реєстраторам, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб?єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проводити реєстраційні дії, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», вносити зміни до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, про зміну частки засновника (учасника) у статутному капіталі, зміну розміру статутного капіталу товариства, зміну відомостей про засновників/учасників у ТОВ «Центр нерухомості «Тетяна Плюс». 
Аналогічний правовий висновок висловив Верховний Суд в постанові від 24 січня 2024 року в справі № 755/12931/23.
За встановлених обставин і наведених вище норм права оскаржувану ухвалу суду в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про застосування заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на право ОСОБА_5 на частку в розмірі 100% у статутному капіталі ТОВ «Центр нерухомості «Тетяна Плюс». 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
Та обставина, що можливе рішення суду про задоволення позову в справі не підлягає примусовому виконанню, не свідчить про неможливість застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно, якщо невжиття заходів забезпечення позову негативно впливатиме на можливість позивача ефективно захистити (поновити) свої порушені права. 
Питання про розподіл судових витрат підлягає вирішенню за наслідками розгляду справи по суті позовних вимог.

Керуючись статтями 374, 375, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРІНТ» задовольнити.
 
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 березня 2026 року в частині відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову скасувати та ухвалити нове судове рішення.
 
Накласти арешт на право ОСОБА_5 на частку в розмірі 100% у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр нерухомості «Тетяна Плюс» (ІК ЄДРПОУ 41104066).
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
 
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 березня 2026 року в частині задоволення заяви про забезпечення позову залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 13 травня 2026 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай 

Судді А. П. Корніюк 

І. В. П`єнта