ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 червня 2026 року справа №200/5235/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Гайдар А.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року у справі № 200/5235/25 (головуючий І інстанції Кошкош О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 10.01.2025 № 155150032625;
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування до трудового/страхового стажу періоду роботи в колгоспі ім. Щорса з 01.07.1986 по 01.09.1988, в колгоспі ім. Гагаріна з 18.03.1989 по 09.03.1990, в колгоспі Маяк з 09.03.1990 по 19.03.1991, в колгоспі ім. Ілліча з 01.06.1991 по 31.12.1992 та періоду роботи на підприємстві з 06.08.1985 по 03.03.1986;
зобов`язати зарахувати до трудового/страхового стажу період роботи в колгоспі ім. Щорса з 01.07.1986 по 01.09.1988, в колгоспі ім. Гагаріна з 18.03.1989 по 09.03.1990, в колгоспі Маяк з 09.03.1990 по 19.03.1991, в колгоспі ім. Ілліча з 01.06.1991 по 31.12.1992 та період роботи на підприємстві з 06.08.1985 по 03.03.1986, повторно розглянути заяву від 06.01.2025 про призначення пенсії та прийняти рішення про призначення пенсії з 07.01.2025. 
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказав, що періоди роботи підлягають зарахуванню до страхового стажу, оскільки недоліки заповнення трудової книжки не можуть слугувати підставою для не зарахування до стажу періодів роботи та позбавлення особи права на соціальний захист.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області надано відзив, в якому зазначено, що за результатом розгляду заяви встановлено, що страховий стаж позивача становить ь 31 рік 04 місяці 00 днів. До страхового стажу не зараховано: згідно трудової книжки № 913 від 19.02.1986 періоди роботи з 1986 по 1988 в колгоспі ім. Щорса, з 1989 по 1990 в колгоспі ім. Гагаріна, з 1990 по 1991 в колгоспі Маяк, з 1991 по 1992 в колгоспі ім. Ілліча, оскільки відомості щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму фактичної участі у громадському господарстві за кожен рік не засвідчено в установленому порядку, окремих уточнюючих довідок не надавалось; згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.08.1985, період роботи з 06.08.1985 по 03.03.1986, оскільки відсутня дата та номер наказу про звільнення. Підстави для зобов`язання призначити пенсію відсутні, з огляду на дискреційні повноваження відповідача. Просив відмовити у задоволені позовних вимог.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року у справі № 200/5235/25 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 10 січня 2025 року №155250032625. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 06.01.2025 із зарахуванням до трудового / страхового стажу роботи період роботи в колгоспі «Маяк» с.Рибчинці з 09.03.1990 по 31.12.1990, в колгоспі ім.Ілліча з 01.01.1992 по 31.12.1992, період роботи з 06.08.1985 по 03.03.1986, а також часи роботи в колгоспах за фактичною тривалістю, а саме в колгоспі ім.Щорса за 1986 рік – 158 трудоднів; за 1987 рік - 232 трудодня, за 1988 рік – 179 трудоднів; в колгоспі ім.Гагаріна с.Рибченці за 1989 рік – 235 трудоднів, в колгоспі «Маяк» с.Рибченці за 1991 рік – 47 трудоднів, в колгоспі ім.Ілліча за 1991 рік – 195 трудоднів.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обґрунтовано відзив на позовну заяву.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_2 , звернувся із заявою про призначення пенсії.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області за результатом розгляду заяви прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 10.01.2025 № 155250032625. За результатом розгляду документів страховий стаж заявника складає 31 рік 04 місяці 00 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано згідно трудової книжки № 913 від 19.02.1986 періоди роботи в колгоспах з 1986 по 1988 в колгоспі ім. Щорса, з 1989 по 1990 в колгоспі ім. Гагаріна, з 1990 по 1991 в колгоспі Маяк, з 1991 по 1992 в колгоспі ім. Ілліча, оскільки відомості щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму фактичної участі у громадському господарстві за кожен рік не засвідчено в установленому порядку, окремих уточнюючих довідок не надавалось, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.08.1985 період роботи з 06.08.1985 по 03.03.1986, оскільки відсутня дата та номер наказу про звільнення. Необхідний страховий стаж згідно статті 26 Закону № 1058 становить від 32 років. Відмова у призначені пенсії обумовлена відсутністю необхідного страхового стажу.
Вважаючи, що управлінням протиправно не враховано трудову діяльність у колгоспі для визначення повного страхового стажу, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, судом першої інстанції зазначено наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно дост.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частинами першою, другою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частин першої та другої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Наведені норми свідчать про те, що єдиною підставою для врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 (далі - Основні Положення).
Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, заносяться, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).
Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
У силу пунктів 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637(далі по тексту - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Під час розгляду справи судом встановлено, що в трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_2 (від 19.02.1986) наявні наступні записи:
1) відомості про роботу в колгоспі ім.Щорса
19.02.1986 – «електрозварювальником» - відпрацьовані людино-дні або кількість виходів на роботу – 158, встановлений мінімум трудоднів (або людино-днів) – 250;
19.02.1987 – «електрозварювальником» - відпрацьовані людино-дні або кількість виходів на роботу – 12, встановлений мінімум трудоднів (або людино-днів) – 250;
03.03.1987 – «електрозварювальником» - відпрацьовані людино-дні або кількість виходів на роботу – 220, встановлений мінімум трудоднів (або людино-днів) – 250;
01.09.1988 – «електрозварювальником» - відпрацьовані людино-дні або кількість виходів на роботу – 179, встановлений мінімум трудоднів (або людино-днів) – 250;
01.09.1988 – звільнено за заявою (за власним бажанням);
2) відомості про роботу в колгоспі ім.Гагаріна з Рибченці (поступив 18.03.1989, наказ від 20.03.1989 №3)
28.02.1990 – відомості за 1989 рік «електрозварювальник» відпрацьовані людино-дні або кількість виходів на роботу – 235, встановлений мінімум трудоднів (або людино-днів) – 270;
3) відомості про роботу в колгоспі Маяк:
09.03.1990 – про прийняття в члени колгоспу «Маяк». С.Рибченці, наказ від 06.03.1990 №1,
14.02.1991 – відомості за 1990 рік, відпрацьовані людино-дні або кількість виходів на роботу – 270, встановлений мінімум трудоднів (або людино-днів) – 270;
відомості за 1991 рік - відпрацьовані людино-дні або кількість виходів на роботу – 47, встановлений мінімум трудоднів (або людино-днів) – 270;
виведений із членів колгоспу за власним бажанням 19.03.1991, протокол №2;
4) відомості про роботу в колгоспі ім.Ілліча:
01.06.1991 – відомості за 1991 рік, «тракторист», відпрацьовані людино-дні або кількість виходів на роботу – 195, встановлений мінімум трудоднів (або людино-днів) – 270;
02.02.1992 – відомості за 1992 рік, «тракторист», відпрацьовані людино-дні або кількість виходів на роботу – 290, встановлений мінімум трудоднів (або людино-днів) – 270;
звільнений за прогули, наказ від 30.01.1993 №1.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон № 1058-IV.
Відповідно до приписів статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно із приписами статті 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII), частини першоїстатті 48 КЗпП України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затвердженими постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, та чинних на час розгляду справи (далі - Основні положення).
Відповідно до пунктів 1, 2 Основних положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних положень).
Згідно із пунктом 6 Основних положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки (пункт 8 Основних положень).
Цією постановою також затверджений зразок трудової книжки колгоспника, який передбачає, що трудова книжка колгоспника містить окремі розділи, зокрема: ІІІ «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV «відомості про роботу» відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V «трудова участь у громадському господарстві» встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Зміст наведених норм свідчить, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема, про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Під час розгляду справи судом встановлено, що у трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_2 від 19.02.1986 наявні записи про роботу в колгоспах: у 1986 році вироблено 158 із 250 трудоднів, у 1987 році – 12 і 220 із 250 трудоднів, у 1988 році – 179 із 250 трудоднів, у 1989 році – 235 із 270 трудоднів, у 1990 році 270 із 270 трудоднів, у 1991 році – 47 і 195 із 270 трудоднів, у 1992 році 290 із 270 трудоднів.
Записи про поважні підстави невиконання річного мінімуму трудової участі в колгоспі, які були встановлені на рівні 250 та 270 трудоднів трудова книжка не містить.
Отже, невиконання позивачем річного мінімуму трудової участі відбулося без поважних причин.
З урахуванням наведених норм та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що оскільки позивачем у спірний період не відпрацьовано річний мінімум трудової участі, то за роки роботи: 1986, 1987, 1988, 1989, 1991 в колгоспах зарахуванню підлягають часи роботи за фактичною тривалістю, а саме в колгоспі ім.Щорса за 1986 рік – 158 трудоднів (кількість виходів на роботу); за 1987 рік 232 трудодня, за 1988 рік – 179 трудоднів; в колгоспі ім.Гагаріна с.Рибченці за 1989 рік – 235 трудоднів, в колгоспі «Маяк» с.Рибченці за 1991 рік – 47 трудоднів, в колгоспі ім.Ілліча за 1991 рік – 195 трудоднів.
Разом з цим, враховуючи те, що за 1990 рік та 1992 рік позивачем відпрацьовано встановлений мінімум трудоднів, а саме в колгоспі «Маяк» с.Рибчинці за 1990 рік 270 із 270 трудоднів, а в колгоспі ім.Ілліча за 1992 рік 290 із 270 трудоднів, зарахуванню до страхового стажу підлягають періоди з 09.03.1990 (дата прийняття в члени колгоспу) – 31.12.1990 та з 01.01.1992 по 31.12.1992, тобто як за повний рік роботи.
Щодо періоду роботи з 06.08.1985 по 03.03.1986 колегією суддів встановлено таке.
Трудова книжка НОМЕР_1 містить записи, зокрема:
№2 – 06.08.1985 по прийняття в ремонтно-механічний цех електрогазозварником,
№3 – 01.02.1986 – про переведення електрогазозварником;
№4 – 03.03.1986 – про звільнення.
Із рішення про відмову у призначенні пенсії вбачається, що період роботи з 06.08.1985 по 03.03.1986 не зараховано до страхового стажу, оскільки в трудовій книжці НОМЕР_1 від 05.08.1985 відсутня дата та номер наказу про звільнення.
Так, дійсно при дослідженні трудової книжки, судом встановлено, що запис №4 (03.03.1986) про звільнення за власним бажанням дійсно не містить номеру та дати наказу, разом з цим наявна дата звільнення – 03.03.1986. Інші підстави для відмови у зарахування цього періоду до страхового стажу управлінням не зазначались.
Станом на час оформлення трудової книжки позивача (1985-1986 роки), діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.74 № 162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі - Інструкція № 162).
Пунктом 1.4 Інструкції N 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06.09.73 N 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок N 656) та цією Інструкцією.
Відповідно до п. п. 2.2 Інструкції N 162 у трудову книжку вносяться, зокрема відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність.
Аналогічні положення містяться в п. 6 Порядку N 656. 
Згідно п. 18 Порядку N 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З аналізу вказаних норм судом встановлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Суд погоджується із твердженням відповідача, про те, що запис про звільнення не містить відомостей про наказ про звільнення і є недоліком, однак такий недолік носить формальний характер, адже інша інформація яка внесена до трудової книжки дає можливість встановити період роботи.
Крім цього суд враховує й усталені правові висновки Верховного Суду із цього приводу, який вважає, що на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальну неправильність оформлення трудової книжки з вини адміністрації підприємства яка відповідальна за дотримання правил її ведення (постанова № 687/975/17 від 21.02.2018).
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі N 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі N 490/12392/16-а, від 04.07.2023 у справі N 580/4012/19.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 06.08.1985 по 03.03.1986.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи те, що неврахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області при розгляді заяви позивача про призначення пенсії періодів роботи в колгоспі, а також на підприємстві, до страхового стажу є безпідставним, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 10.01.2025 №155150032625 прийнято без урахування усіх обставин, що мають значення, а отже протиправно, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Щодо вимог про зобов`язання повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення про призначення пенсії суд зазначає таке.
Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.
Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Судом встановлено, що відповідачем протиправно не було враховано періоди роботи до страхового стажу, отже, з метою повного та ефективного захисту прав позивача, з урахуванням встановлених обставин, задоволенню підлягають вимоги щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 06.01.2025 із зарахуванням до трудового / страхового стажу роботи період роботи в колгоспі «Маяк» с.Рибчинці з 09.03.1990 по 31.12.1990, в колгоспі ім.Ілліча з 01.01.1992 по 31.12.1992, період роботи з 06.08.1985 по 03.03.1986, а також часи роботи за фактичною тривалістю, а саме в колгоспі ім.Щорса за 1986 рік – 158 трудоднів; за 1987 рік - 232 трудодня, за 1988 рік – 179 трудоднів; в колгоспі ім.Гагаріна с.Рибченці за 1989 рік – 235 трудоднів, в колгоспі «Маяк» с.Рибченці за 1991 рік – 47 трудоднів, в колгоспі ім.Ілліча за 1991 рік – 195 трудоднів.
Між тим, вимога про зобов`язання призначити пенсію задоволенню не підлягає, адже у даному випадку у відповідача наявна дискреція, оскільки остаточний розрахунок страхового стажу позивача не проведено, а відмова у призначенні пенсії обумовлена саме відсутністю необхідного страхового стажу, у зв`язку із чим, єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме повторний розгляд заяви позивача про призначення пенсії з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року у справі № 200/5235/25 - залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року у справі № 200/5235/25 - залишити без змін.
Повне судове рішення складено 16 червня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін 

Судді Т.Г. Гаврищук

А.В. Гайдар