Справа № 761/50612/25
Провадження № 2/761/6423/2026
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:
головуючого судді: Савицького О.А.,
при секретарі: Кочур Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут транспортно-енергетичних систем України» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

ВСТАНОВИВ:
04 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати , згідно з якою позивач просить суд стягнути з ТОВ «Інститут транспортно-енергетичних систем України» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 90300,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він працював у вказаній установі з 09.04.2024 на посаді начальника юридичного відділу. 02.06.2025 ОСОБА_1 був звільнений на підставі наказу № 25К. Проте у день звільнення відповідач не провів із позивачем повного розрахунку. Заробітна плата за період 2024-2025 років була нарахована, але не виплачена. Посилаючись на ст.ст. 115-117 КЗпП України, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою від 15.12.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник відповідача 13.02.2026 надав в електронній формі відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позову, як безпідставному, оскільки заборгованість перед позивачем відсутня. Крім того відповідач послався на ст. 233 КЗпП України та ст. 267 ЦК України, так як вважає що позивач пропустив тримісячний строк на звернення з даним позовом до суду.
Позивач 16.02.2026 подав суду відповідь на відзив, де наголосив на безпідставності доводів відповідача та просив суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі.
Представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, у якому просив залишити відповідь на відзив без розгляду, оскільки вона подана з пропуском процесуального строку.
Позивач у судовому засіданні позовну заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити з підстав викладених в позові та інших його заявах по суті справи.
Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених в його заявах по суті справи.
Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Перевіряючи обставини справи встановлено, що позивач прийнятий на роботу до відповідача з 10.04.2024 на посаду начальником юридичного відділу (код 1231) з оплатою праці згідно штатного розкладу, що підтверджується наказом №14К від 09.04.2024.
Наказом №25К позивача було звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України з 15.06.2025.
Згідно ст. 7 Закону України «Про плату праці», законодавство про оплату праці ґрунтується на Конституції України і складається з Кодексу законів про працю України, цього Закону, Закону України "Про колективні договори і угоди", Закону України "Про підприємства в Україні" та інших актів законодавства України.
Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Відповідно до положень ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
За змістом ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.
Відповідно до ст.ст. 24, 31, 32 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Відомості про оплату праці працівника надаються будь-яким органам чи особам лише у випадках, передбачених законодавством, або за згодою чи на вимогу працівника. Трудові спори з питань оплати праці розглядаються і вирішуються згідно з законодавством про трудові спори.
У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 в справі № 1-18/2013 щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України зазначив, що під заробітною платою, що належить працівникові, або за визначенням, використаним у частині другій стані 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою потрібно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
Право працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. Водночас право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.
Із наданих стороною відповідача доказів вбачається, що починаючи з 01.01.2025 року по дату звільнення 15.06.2025 року, позивач не виконував свої трудові обов`язки, відповідно до наказів про надання йому відпусток без збереження заробітної плати, виданих відповідно до його заяв, а з 03.03.2025 року був відсутній на робочому місці без оформлених належним чином підстав, що фіксувалося праціниками відповідача відповідними актами та доповідними записками, а також відображалося в табелях обліку робочого часу, де відмічалася відсутність позивача на роботі. 02.06.2025 року позивач з`явився на роботі та написав заяву на звільнення за власним бажанням з 15.06.2025 року, яка була задоволена, при цьому непояснивши причини своєї відсутності.
При звільненні працівника, згідно до ст. 116 КЗпП України, виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівникові перед виплатою зазначених сум.
Таким чином, відповідач зобов`язаний був в день звільнення позивача, але не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, провести з ним розрахунок та виплатити всі суми, що належать йому, які як стверджує позивач на даний час відповідачем не виплачені.
Відповідач вважає, що на час звернення позивача до суду повністю провів з ним розрахунок. Як на доказ посилається на платіжну інструкцію №171 від 13.08.2025відповідно до якої відповідач сплатив 50000 грн. ФОП « ОСОБА_1 », призначення платежу оплата послуг згідно рахунку №1 від 30.11.2024 року.
В матеріалах справи, судом було досліджено договір від 01.06.2024 року між ТОВ «Інститут транспортно-енергетичних систем України» і ФОП ОСОБА_1 щодо надання останнім юридичних послуг. Відповідно до порядку оплати послуг, вона здійснюється на підставі підписаного сторонами акту надання послуг.
З урахуванням викладеного, суд не бере до уваги платіжну інструкцію №171 від 13.08.2025 за якою ФОП ОСОБА_1 отримав від відповідача 50000 грн., оскільки ці кошти були перераховані на рахунок ОСОБА_1 як фізичної особи - підприємця (ФОП), а не як найманого працівника.
Отже суд вважає, що з вини відповідача позивачу не було виплачено при звільнені всіх сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, за період починаючи з липня по грудень 2024 року включно.
З матеріалів справи вбачається, що в період з липня по вересень щомісячна заробітна плата позивача становила 8100 грн., а з жовтня по грудень 8250 грн., а тому на користь позивача підлягає стягненню з відповідача заборгованість по заробітній платі за вказаний період в розмірі 49050 грн. (8100Х3 + 8250Х3).
Разом з тим, вимога позивача про стягнення на його користь заробітної плати за період з січня по 15 червня 2025 року задоволенню не підлягає, оскільки судом встановлено, що він в цей період трудові обов`язки не виконував, не з вини відповідача.
Також суд вважає безпідставним твердження представника позивача про пропуск позивачем тримісячного строку на звернення до суду, оскільки останній неотримавши розрахунок при звільненні та будь яких пояснень з цього приводу, був змушений звернутись до відповідача з вимогою нарахувати та виплатити йому заборгованійсть по зарплаті 18.11.2025 року, але не отримавши будь якої відповіді, звернувся до суду в тримісячний строк, а саме 04.12.2025 року.
Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ТОВ «Інститут транспортно-енергетичних систем України» на користь держави судовий збір у сумі 1331,2 грн. 
Керуючись ст.ст. 3, 4, 7, 12, 13, 76-81, 128, 133, 141, 174, 178, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ: 
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут транспортно-енергетичних систем України» про стягнення заборгованості по заробітній платі - задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут транспортно-енергетичних систем України» на користь ОСОБА_1 невиплаченої заробітної плати в сумі 49050 (сорок дев`ять тисяч п`ятдесят) грн. 00 коп., з яких: 24300 (двадцять чотири тисячі триста) грн. 00 коп. заробітна плата за липень-вересень 2024 року; 24750 (двадцять чотири тисячі сімсот п`ятдесят) грн. 00 коп. заробітна плата за жовтень-грудень 2024 року.
В решті вимог позов задоволенню не підлягає. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут транспортно-енергетичних систем України» на користь держави судовий збір у сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 коп. 
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: