Справа № 214/1452/26
2/214/2994/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

06 липня 2026 року         м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Ткаченка А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 та його представника – адвоката Борисенко Альони Вікторівни до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Борисенко А.В. звернулися до суду з позовною заявою, в якій просили: стягнути з АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» на користь ОСОБА_1 8773 грн. 00 коп. недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення, а також витрати на правничу допомогу в сумі 2500 грн. 00 коп.
В подальшому, представник позивача звернулася до суду з заявою про зменшення позовних вимог, в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, яка була прийнята до розгляду ухвалою суду від 06.07.2026.
Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що  ОСОБА_1 з 30.07.2007 працює на підприємстві відповідача – у відокремленому структурному підрозділі «Криворізька дистанція сигналізації та зв`язку» на різних посадах. 26.06.2023 переведений в бригаду зв`язку та радіозв`язку електромеханіком дільниці І групи перегону Кривий Ріг-Сортувальний Кривий Ріг-Головний СП «Криворізька дистанція сигналізації та зв`язку» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ».Пунктом 3.1.11 Колективного договору, передбачено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40 відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Так, за період 2017-2021 роки ОСОБА_1 перебував у щорічних відпустках та користувався правом на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, яка оплачувалась відповідачем не у повному обсязі. Йому була надана матеріальна допомога у наступних розмірах: за відпустку з 06.03.2017 до 02.04.2017 – 1690 грн. 00 коп.; за відпустку з 11.06.2018 до 24.06.2018 – 2704 грн. 00 коп.; за відпустку з 15.04.2019 до 29.04.2019 – 2704 грн. 00 коп., за відпустку з 12.05.2020 до 08.06.2020 – 2974 грн. 00 коп., за відпустку з 19.04.2021 до 18.05.2021 – 2974 грн. 00 коп., тобто в розмірі, що не відповідає розміру, встановленому умовами Колективного договору, відтак сума недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за вказаний період становить 8773 грн. 00 коп. При цьому, на думку позивача, відповідач свідомо порушив умови щодо виплат працівнику матеріальної допомоги на оздоровлення, встановлені п.3.1.11 колективного договору, укладеного між Відокремленим структурним підрозділом «Криворізька дистанція сигналізації та зв`язку» та головою первинної профспілкової організації Криворізької дистанції сигналізації та зв`язку, схваленого на конференції трудового колективу 24.03.2011, дія якого була продовжена у 2017, 2018, 2019, 2020 та 2021 році і до укладення колективного договору АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», за яким встановлено, що при кожному наданні працівникам дистанції щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадку поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати згідно з положенням за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40% тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги по професії, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Натомість, відповідно до спільної постанови керівництва Регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці від 31.03.2017 постановлено застосовувати з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину в розмірі «125 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом». Надалі, спільною постановою адміністрації Криворізької дистанції сигналізації та зв`язку та Первинною профспілковою організацією Криворізької дистанції сигналізації та зв`язку від 10.04.2017 постановлено застосовувати з 01.04.2017 у діючому колективному договорі дистанції замість величини «мінімальна заробітна плата» розрахункову величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом». Крім того, спільною постановою керівництва структурного підрозділу «Криворізька дистанція сигналізації та зв`язку» РФ «Придніпровської залізниці» та Первинною профспілковою організацією ВСП «Криворізька дистанція сигналізації та зв`язку» №П-7 від 14.06.2021 постановлено внести зміни до колективного договору ВСП «Криворізька дистанція сигналізації та зв`язку», а саме: пункт 3.1.11 перший абзац викласти в новій редакції: «При наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадках поділу її на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати один раз на рік згідно з положенням, за письмовою заявою працівника, матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 50 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу за посадою, котру обіймає працівник, встановленого штатним розписом на дату подання заяви, але не менше двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законодавством України на 01 січня (податкового) звітного року». Наведені нормативні акти свідчать про фактичну виплату позивачу допомоги на оздоровлення в меншому розмірі, що погіршувало його становище. Так, за п.1.3 Колективного договору зміни і доповнення до нього, що погіршують соціального та економічного становища працівників дистанції, вносяться протягом строку його дії на конференції трудового колективу. Оскільки, відповідач безпідставно недоплачує суму матеріальної допомоги та допускає тривале порушення прав працівників, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх трудових прав. 
Ухвалою суду від 26.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, представником відповідача АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» подано відзив на позов. Заперечення по суті пред`явлених позовних вимог сторона відповідача мотивувала тим, що відповідно до вимог п.3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України від 06.12.2016 №1774, встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується, як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, крім розрахунку щорічного обсягу фінансування статутної діяльності політичних партій. Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону №1774 встановлено, що з 01.01.2017 мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується, як розрахункова величина у колективних договорах та угодах всіх рівнів. На підставі вищевикладеного, на виконання вимог Закону та з метою приведення у відповідність умов колективного договору до вимог законодавства, адміністрація СП «Криворізька дистанція сигналізації та зв`язку» та первинна профспілкова організація погодились застосовувати до діючого колективного договору структурного підрозділу прийняту 10.04.2017 спільну постанову, в якій зазначено, що з 01.04.2017 замість величини «мінімальна заробітна плата» застосовувати розрахункову величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб», встановленого Законом. Отже, з набранням чинності закону №1774 від 06.12.2016 обчислення місячної тарифної ставки позивача з застосуванням в якості розрахункової величини мінімальної заробітної плати стало недопустимим в силу імперативного припису закону. У зв`язку з вищевикладеним, представник відповідача просив у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Позивач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Борисенко А.В. правом на подання відповіді на відзив в межах встановленого законом процесуального строку не скористалися.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, врахувавши позицію сторін, суд приходить до такого висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 30.07.2007 працює на підприємстві відповідача – у відокремленому структурному підрозділі «Криворізька дистанція сигналізації та зв`язку» на різних посадах. 26.06.2023 переведений в бригаду зв`язку та радіозв`язку електромеханіком дільниці І групи перегону Кривий Ріг-Сортувальний Кривий Ріг-Головний СП «Криворізька дистанція сигналізації та зв`язку» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ». Вказані обставини підтверджуються відповідними записами в трудовій книжці НОМЕР_1 , виданій на ім`я позивача. 
У періоди з 06.03.2017 до 02.04.2017, з 11.06.2018 до 24.06.2018, з 15.04.2019 до 29.04.2019, з 12.05.2020 до 08.06.2020, з 19.04.2021 до 18.05.2021 позивачу надавалась щорічна тарифна відпустка. Як зазначали у позові позивач та його представник, та ці доводи ніким та нічим не спростовані, з цього приводу  ОСОБА_1 кожного разу при наданні відпустки з особистою заявою звертався до керівництва з проханням надати йому матеріальну допомогу на оздоровлення відповідно до п.3.1.11 Колективного договору, яка повинна складати не менше мінімальної заробітної плати по Україні.
Відповідно до наданих суду розрахунків заробітної плати - табуляграм, позивачу була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення: за 2017 рік – 1690 грн. 00 коп.; за 2018 рік – 2704 грн. 00 коп.; за 2019 рік – 2704 грн. 00 коп., за 2020 рік – 2974 грн. 00 коп., за 2021 рік – 2974 грн. 00 коп. Виплати позивачу за інші періоди відсутні.
Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача недоплаченої суми матеріальної допомоги на оздоровлення, позивач та його представник посилаються на те, що відповідачем були порушені умови Колективного договору щодо виплати працівнику матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі, встановленому п.3.1.11 Колективного договору. Оскільки в позасудовому порядку виплатити недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення відповідач відмовляється, тому за захистом своїх трудових прав ОСОБА_1 звернувся до суду. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, суд виходить з такого.
Як слідує з матеріалів справи, за п.3.1.11 Колективного договору, укладеного між адміністрацією та трудовим колективом на 2011-2012 роки Відокремленого структурного підрозділу «Криворізька дистанція сигналізації та зв`язку» (далі - Колективний договір) передбачено, що при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини, незалежно від періоду її надання, виплачувати згідно з положенням за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги.
При цьому, згідно зі п.1.3 Колективного договору, зміни і доповнення до Колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників дистанції, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін і затверджуються на спільному засіданні адміністрації дистанції і профспілкового комітету, а всі інші – на конференції трудового колективу.
На підставі постанови від 22.03.2017 адміністрації та трудового колективу Структурного підрозділу «Криворізька дистанція сигналізації та зв`язку» було подовжено здійснювати зобов`язання діючого колективного договору ВСП «Криворізької дистанції сигналізації та зв`язку» ДП «Придніпровська залізниця» до 31.12.2017.
Також, за постановою від 23.03.2018 адміністрації та трудового колективу Структурного підрозділу «Криворізька дистанція сигналізації та зв`язку» було подовжено здійснювати зобов`язання діючого колективного договору ВСП «Криворізької дистанції сигналізації та зв`язку» ДП «Придніпровська залізниця» до 31.12.2018.
За постановою від 23.01.2019 адміністрації та трудового колективу Структурного підрозділу «Криворізька дистанція сигналізації та зв`язку» було подовжено здійснювати зобов`язання діючого колективного договору ВСП «Криворізької дистанції сигналізації та зв`язку» ДП «Придніпровська залізниця» до 31.12.2019.
Відповідно до постанови від 17.01.2020 адміністрації та трудового колективу Структурного підрозділу «Криворізька дистанція сигналізації та зв`язку» було подовжено здійснювати зобов`язання діючого колективного договору ВСП «Криворізької дистанції сигналізації та зв`язку» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» у 2020 році.
Крім того відповідно до постанови від 23.12.2020 адміністрації та трудового колективу Структурного підрозділу «Криворізька дистанція сигналізації та зв`язку» було подовжено здійснювати зобов`язання діючого колективного договору ВСП «Криворізької дистанції сигналізації та зв`язку» ДП «Придніпровська залізниця» до 31.12.2021.
Згідно зі ст.10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.
Відповідно до ст.13 КЗпП України та ст.7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами.
У колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.
Статтею 18 КЗпП України визначено, що положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.
Згідно з ч.2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
З 01.01.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII, відповідно до п.п.3, 5 розділу ІІ якого встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. Установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. Сторонам, які уклали колективні договори і угоди, у тримісячний строк привести їх норми у відповідність із цим Законом згідно із законодавством. До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Натомість, на підставі пп. 3, 5 Розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016, за спільною постановою керівництва Регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації «Придніпровської залізниці» №Н-32/20, П-4-5г від 31.03.2017, а також відповідно до спільної постанови адміністрації «Криворізької дистанції сигналізації та зв`язку» та голови первинної профспілкової організації «Криворізької дистанції сигналізації та зв`язку» від 10.04.2017 - було постановлено застосовувати з 01.04.2017 у діючому Колективному договорі дистанції замість величини «мінімальна заробітна плата» розрахункову величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом».
Як слідує зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлювався на рівні 1600,00 грн. з 01.01.2017, 1684,00 грн. з 01.05.2017 та 1762 грн. з 01.12.2017, у той час як мінімальна заробітна плата на 2017 рік встановлювалася на рівні 3200,00 грн. 125 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб складало в грошовому еквіваленті 2000,00 грн., 2105,00 грн. та 2202,50 грн., відповідно.
Тобто, при прийнятті спільної постанови керівництва Регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації «Придніпровської залізниці» про запровадження розрахункової величини в розмірі 125 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, замість мінімальної заробітної плати, фактично запроваджено зміни до колективного договору, які погіршують становище працівників, порівняно з тим, яке існувало до таких змін, оскільки в даному випадку значно зменшується розмір матеріальної допомоги, яка підлягала до виплати при отриманні відпустки.
Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум на одну працездатну особу, у розрахунку на місяць, з 01.01.2018 встановлений на рівні 1762,00 грн., з 01.07.2018 – на рівні 1841,00 грн., а в грудні – 1921,00 грн., тому 125 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2202,50 грн., 2301,25 грн. та 2401,25 грн. відповідно, а мінімальна заробітна плата по Україні встановлена на рівні 3723,00 грн.
Згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01.01.2019 встановлений на рівні 1921,00 грн. із 01.07.2019 - 2007,00 грн., а з 01.12.2019 – 2102,00 грн., тому 125 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом становив 2401,25 грн. 2508,75 грн., 2627,50 грн., відповідно, а мінімальна заробітна плата по Україні встановлена на рівні 4173,00 грн.
Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», прожитковий мінімум на одну працездатну особу, у розрахунку на місяць, із 01.01.2020 встановлений на рівні 2102,00 грн., із 01.07.2020 на рівні 2197,00 грн., із 01.12.2020 на рівні 2270,00 грн., тому 125 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2627,50 грн., 2746,25 грн. та 2837,50 грн., відповідно, а мінімальна заробітна плата по Україні з 01.01.2020 встановлена на рівні 4723,00 грн., а з 01.12.2020 на рівні 5000,00 грн.
Згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік», прожитковий мінімум на одну працездатну особу, у розрахунку на місяць, із 01.01.2021 встановлений на рівні 2270,00 грн., із 01.07.2021 – 2379,00 грн., із 01.12.2021 – 2481,00 грн., тому 125 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на період отримання відпустки позивачем, становив 2973,75 грн., а мінімальна заробітна плата по Україні з 01.01.2021 встановлена на рівні 6000,00 грн.
При цьому, згідно із п.1.3 Колективного договору зміни і доповнення до Колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників дистанції, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін і затверджуються на спільному засіданні адміністрації дистанції і профспілкового комітету, а всі інші – на конференції трудового колективу.
Таким чином, прийняття спільної постанови керівництва Регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації «Придніпровської залізниці» №Н-32/20, П-4-5г від 31.03.2017, а також спільної постанови адміністрації «Криворізької дистанції сигналізації та зв`язку» та голови первинної профспілкової організації «Криворізької дистанції сигналізації та зв`язку» від 10.04.2017 про застосовування з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величини «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» є діями, що погіршували становище працівників, порівняно з законодавством та колективним договором, а тому, указана постанова повинна прийматися не за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкового комітету, а на конференції трудового колективу, оскільки на момент прийняття вказаної постанови мінімальна заробітна плата по Україні є більшою за 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом. Тому суд вважає, що при визначенні позивачу розміру матеріальної допомоги на оздоровлення підлягає застосуванню не спільна постанова керівництва Регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації «Придніпровської залізниці» №Н-32/20, П-4-5г від 31.03.2017, а також спільна постанова адміністрації «Криворізької дистанції сигналізації та зв`язку» та голови первинної профспілкової організації «Криворізької дистанції сигналізації та зв`язку» від 10.04.2017, яка погіршує становище працівників, а п. 3.1.11 колективного договору.
Відповідно до ст.9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.
При цьому, ст.9 КЗпП України не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними.
Також, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці. 
Суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що п.5 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» 1774-VІІІ від 06.12.2016 установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується, як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. Сторонам, які уклали колективні договори і угоди, у тримісячний строк привести їх норми у відповідність із цим Законом згідно із законодавством. До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Так, ст.58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Стаття 22 Конституції України гарантує, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Системний аналіз приписів ст.ст.22, 58 Конституції України, ст.9 КЗпП України, приводить суд до переконання, що нові Закони, які погіршують становище працівників, зокрема призводять до зменшення певних виплат, розмір яких врегульований до прийняття цих Законів, договорами про працю не мають зворотної сили.
Таким чином, Закон України «Про внесення змін до законодавчих актів України» 1774-VІІІ від 06.12.2016 погіршив становище позивача та інших працівників підприємства щодо розміру матеріальної допомоги, звузив їх право на матеріальну допомогу, а тому не має зворотної сили та не може бути застосований при визначення розміру цієї допомоги.
З огляду на викладене, суд вважає, що прийняття Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VІІІ, не створює юридичних наслідків щодо застосування п.3.1.11 колективного договору у частині виплати допомоги на оздоровлення, оскільки питання виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обставини, за яких вона виплачується, а також кому саме вона може бути виплачена першочергово, визначається, у даному випадку, колективним договором, де визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується у розмірі 40% тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги, а прийнята спільна постанова адміністрації «Криворізької дистанції сигналізації та зв`язку» та голови первинної профспілкової організації «Криворізької дистанції сигналізації та зв`язку» від 10.04.2017 про застосовування з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом», прийнята з порушенням вимог колективного договору, отже не підлягає застосуванню при визначні розміру матеріальної допомоги на оздоровлення.
Згідно з ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Згідно з вимогами п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо недоплати позивачеві частини матеріальної допомоги на оздоровлення є неправомірними, у зв`язку з чим позивачеві слід компенсувати недоплачену матеріальну допомогу в межах заявлених вимог, тобто за 2017-2021 роки в загальному розмірі 8773 грн. 00 коп. відповідно до наведеного у позові розрахунку. Перевіривши наведений позивачем розрахунок недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 2017 по 2021 роки судом встановлено, що він є обґрунтованим та арифметично вірним. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. 
Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У відповідність з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.
Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії статті 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.
Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходиться з відповідачем в трудових відносинах та не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України, суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», та характер позовної вимоги, яка є майновою. У зв`язку з цим суд вважає за необхідне судовий збір в розмірі 1331 грн. 20 коп. стягнути з відповідача дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України (з розрахунку: 1% від суми недоотриманої матеріальної допомоги на оздоровлення, присудженої до стягнення, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, тобто 1331 грн. 20 коп.).
Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 та його представника – адвоката Борисенко Альони Вікторівни до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення – задовольнити.
Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» на користь ОСОБА_1 8773 грн. 00 коп. недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017-2021 роки.
Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1331 грн. 20 коп.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня ухвалення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .
АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», код ЄДРПОУ 40075815, юридична адреса: м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд.5.
Рішення суду складено та підписано 06.07.2026.

Суддя         А.В. Ткаченко