ЄУН: 336/3177/26
Провадження №: 2-о/336/200/2026 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня2026 року         м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд міста Запоріжжя в складі головуючого судді Боєва Є.С., з участю секретаря судового засідання Нєдєльчевої О.В.,, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Російська Федерація, про встановлення факту вимушеного переселення з окупованої території Запорізької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерації частини Запорізької області України,-
УСТАНОВИВ:
До суду звернулася ОСОБА_1 із вищезазначеної заявою. 
Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 була зареєстрована та фактично проживала в м. Дніпрорудному Василівського району Запорізької області. До липня 2020 року заявниця працювала інженером другої категорії на ДП «НАЕК Енергоатом». У січні 2010 року управлінням ПФУ в Василівському районі Запорізької області, Дніпрорудненське відділення, заявниці була призначена пенсія. Крім того, у 1995 році від Запорізького залізорудного комбінату заявниця та її родина набула у власність в порядку приватизації квартиру АДРЕСА_1 . У зазначеній квартирі заявниці та її родина проживали до початку вересня 2022 року, після чого вони були вимушені виїхати у безпечне місце, покинути житло та речі, полишите своє звичайне життя та змінити власне житло на наймане, просити допомоги від держави та інших неурядових організацій, повністю будувати життя на новому місці. 
Також заявниця зазначає, що за періоду з початку березня до початку вересня 2022 року мали місце факти психологічного тиску на сім`ю заявниці з боку представників влади ТОТ, повз місто почала пересуватися військова техніка, рівень гуманітарного становища значно знизився, що характеризувалось постійними порушеннями їхніх прав, втратою моральних орієнтирів та насильством серед мирного населення. Таким чином, м. Дніпрорудне після окупації російськими військами перетворилося в місто, де неможливе подальше проживання, а тому за для уникнення загрози життю, здоров`ю, заявниця та її сім`я вирішили залишити житло та переселитися на під контролю Україні територію.
На підставі вищезазначеного заявниця, просить суд: встановити факт вимушеного переселення у вересня 2022 року з тимчасово окупованої території м. Дніпрорудного Василівського району Запорізької області України внаслідок збройної агресії, тимчасової окупації території частини Запорізької області України, вчинених російською федерацією. 
Ухвалою суду від 08.04.2026 року відкрито провадження у справі, судове засідання призначено на 11.05.2026 року.
У судове засідання 11.05.2026 заявниця не заявилася, в матеріалах справи наявна заява за змістом якої просить розглянути справу без її участі.
Щодо повідомлення заінтересованої особи.
З інформації, розміщеної на офіційному веб-сайті АТ "Укрпошта", відомо, що АТ"Укрпошта" припинило доставку поштових відправлень до/з Росії з перших днів повномасштабного вторгнення.
За інформацією Міністерства закордонних справ України, 24.02.2022 розірвано дипломатичні відносини між Україною та Росією, у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією останньої проти України. Функціонування закордонних дипломатичних установ України на території Росії та діяльність її дипломатичних установ на території України зупинено. Комунікація МЗС з органами влади РФ за посередництва третіх держав також не здійснюється.
Вищевикладене свідчить про неможливість повідомлення заінтересованої особи шляхом надання судових доручень про вручення судових документів дипломатичними каналами.
За наведеного, в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України заінтересована особа повідомлялася про дату, час і місце судового засідання шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Представник РФ до зали судових засідань не прибув.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу внаслідок розгляду справи за відсутності її учасників не здійснюється згідно з ч.2ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що заявниця є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується долученою до матеріалів справи довідкою про взяття її на облік як внутрішньо переміщеної особи від 12.09.2022 року № 2302-5002111888. Довідка містить інформацію про дату народження заявниці ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Запоріжжя, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , паспортні дані, а також фактичне місце проживання/ перебування: АДРЕСА_3 .
У 1995 році від Запорізького залізорудного комбінату заявниця та її родина набула у власність в порядку приватизації квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло.
До липня 2020 року заявниця працювала інженером другої категорії на ДП «НАЕК Енергоатом», що підтверджується відомостями з трудової книжки.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст.12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені у ст. 1цього Закону, на момент їх виникнення.
Отже, факт внутрішнього переміщення заявниці стверджується передбаченою чинним законодавством довідкою, що не містить конкретних обставин за яких заявниця вимушена залишити своє постійне місце реєстрації та проживання.
Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлені Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», ч.1 ст.1 якого визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Починаючи з 2014 року загальновідомим є той факт, що Російська Федерація чинить збройну агресію проти України, тому такі обставини, визнаються загальновідомими та не потребують доказуванню на підставі ч. 3 ст. 82 ЦПК України.
Дніпрорудненська міська територіальна громада Василівського району Запорізької області, з території якої вимушено переселився заявник, входить до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджених Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, та є окупованою територією з 13.03.2022.
Обставина, що в Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації має місце збройний конфлікт та, що з моменту початку збройного конфлікту в лютому 2022 року громадяни вимушено переміщені як за межі України, так і в її межах, підтверджується численними звітами Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй, Організації з безпеки і співробітництва в Європі, Міжнародного комітету Червоного Хреста, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, які є у вільному доступі на офіційних веб-сайтах цих організацій, зокрема у 35-й доповіді Управління Верховного комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини щодо ситуації з правами людини в Україні, який охоплює період з 01.08.2022 до 31.01.2023 за посиланням, у звіті Організації з безпеки і співробітництва в Європі про порушення міжнародного гуманітарного права та права прав людини, воєнні злочини та злочини проти людяності, скоєні в Україні відповідно за посиланнями: https://www.ohchr.org/sites/default/files/documents/countries/ukraine/2023/23-03-24-Ukraine-35th-periodic-report-UA.pdf, https://www.justsecurity.org/81218/the-osce-report-on-war-crimes-in-ukraine-key-takeaways-ua/.
До повномасштабного вторгнення та збройної агресії Російської Федерації проти України заявник міг вільно проживати за місцем своєї реєстрації, мати налагоджений побут, можливість вільного спілкування з друзями, знайомими, родичами та іншим чином реалізовувати свої права та законні інтереси.
Вказані негативні наслідки повномасштабного вторгнення та збройної агресії Російської Федерації проти України пов`язані із військовими та бойовими діями на території адміністративно - територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та/ або є окупованими, що унеможливлює звичне життя та побут, а знаходження на цій території є небезпечним.
Внаслідок саме повномасштабного вторгнення Російської Федерації порушено цілу низку прав і свобод громадян, у тому числі і заявник, передбачених Конституцією України, Конвенцією «Про захист прав людини та основоположних свобод»: право на життя, право на повагу до честі і гідності, право на свободу і особисту недоторканість, право на повагу до приватного і сімейного життя, право на свободу думки, совісті і релігії, право на вільне пересування та вільний вибір місця проживання, право на ефективний засіб правового захисту, тощо та прав і інтересів її дитини.
Згідно постанови Об`єднаної Палати Касаційного цивільного Суду Верховного Суду від 05.12.2022 у справі № 490/6057/19 Верховний Суд неодноразово зазначав про можливість встановлення не самого факту поранення, смерті чи вимушеного переселення внаслідок збройної агресії Російської Федерації, а про можливість встановлення причинно - наслідкового зв`язку між певною подією та збройною агресією держави - агресора. У справі, що переглядалась Верховним Судом:
- факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, окупації частини території України є загальновідомими, тому не підлягають доказуванню;-
-наслідком саме збройної агресії Російської Федерації стала окупація частини території України, що засуджена як на національному рівні, так і міжнародною спільнотою;
-метою встановлення факту вимушеного переселення з окупованої території України задля уникнення загрози життю, здоров`ю, свободи, особистих прав на свободу пересування, вираження думки, майнових прав, права на судовий захист на окупованій території саме у результаті збройної агресії Російської Федерації є визначення статусу заявника як особи, що перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ратифікованої Україною 03.07.1954, з відповідними правовими наслідками;
-відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Заявник, посилаючись на вказану норму закону, вказав на те, що причиною його з донькою внутрішнього переміщення з постійного місця проживання до іншого тимчасового місця проживання на території України, обумовлена саме збройним конфліктом та тимчасовою окупацією частини території України.
При зверненні до суду із зазначеною заявою важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи передбачає він правові наслідки (справи про встановлення юридичного факту вимушеного переселення у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України № 363/2981/16-ц, № 428/12368/16, № 417/3852/17, № 243/7029/17, 428/13977/16-ц, № 752/6366/16, № 428/8076/16, №755/14659/16).
Метою встановлення факту вимушеного переселення задля уникнення загрози життю, здоров`ю, свободи, особистих прав на свободу пересування, вираження думки, майнових прав, права на судовий захист на окупованій території саме у результаті збройної агресії Російської Федерації є визначення статусу заявниці як особи, що перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 із відповідними правовими наслідками.
Від встановлення цього факту залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявника, зокрема звернення до суду з позовом до Російської Федерації за захистом її майнових прав.
Вказаний факт встановлюється виключно у судовому порядку, оскільки законодавцем не визначений інший порядок його встановлення (постанова Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 207/1523/22).
Вимушене переселення здійснене заявником з метою забезпечення особистої безпеки та безпеки його родини, тому він має на меті визначити свій статус як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права, у тому числі і отримання у подальшому допомоги від гуманітарних організацій тощо.
Відповідний юридичний факт є індивідуальним, оскільки має правові наслідки лише для заявника.
За таких обставин, суд доходить висновку про обгрунтованість заяви та можливість встановлення факту.
Оскільки, як зазначалося вище, діяльність дипломатичних установ РФ на території України зупинено, суд уважає, що заінтересованою особою по справі є безпосередньо РФ.
Відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, втрати документів, необхідних для отримання компенсації за пошкоджені та знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, а також порушення права власності на рухоме та / або нерухоме майно.
Керуючись ст. ст. 293- 294, 315-319, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Російська Федерація, про встановлення факту вимушеного переселення з окупованої території Запорізької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерації частини Запорізької області України – задовольнити.
Встановити факт вимушеного переселення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у вересня 2022 року з тимчасово окупованої території міста Дніпрорудного Василівського району Запорізької області України внаслідок збройної агресії, тимчасової окупації території частини Запорізької області України, вчинених Російською Федерацією.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його постановлення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя       Є.С. Боєв

11.05.26