ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/29742/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),
суддів: Кругового О.О., Малиш Н.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 р. (суддя Сліпець Н.Є) в адміністративній справі №160/29742/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо обчислення та виплати йому грошового забезпечення з 11 квітня 2022 р. по 20 травня 2023 р., без урахування розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 р. та на 01 січня 2023 р. на відповідний тарифний коефіцієнт;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату йому грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення) за період з 11 квітня 2022 р. по 20 травня 2023 р., виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 р. та на 01 січня 2023 р. на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату із урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів на суму невиплаченого грошового забезпечення за період з 11 квітня 2022 р. по 20 травня 2023 р. за весь час затримки виплати.
В обгрунтування позовних вимог вказано, що ОСОБА_1 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 , який в період з 11 квітня 2022 р. по 20 травня 2023 р., грошове забезпечення нараховував та виплачував йому не в повному обсязі, а саме без застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом на 01 січня відповідного календарного року. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, позовну заяву, ОСОБА_1 задоволено частково. 
Судом:
- визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 11 квітня 2022 р. по 19 травня 2023 р., без урахування розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених 
шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом на 01 січня 2022 р. та на 01 січня 2023 р. на відповідний тарифний коефіцієнт;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення) ОСОБА_1 за період з 11 квітня 2022 р. по 19 травня 2023 р., виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом на 01 січня 2022 р. та на 01 січня 2023 р. на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату із урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
У поданій апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
В обгрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, є сума 1762,00 грн., яка множиться на відповідний тарифний коефіцієнт. 
В поданому представником позивача письмовому відзиві на апеляційну скаргу вказано про необхідність залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Також у відзиві заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн. 
Відзив обгрунтовано вірно зробленим судом першої інстанції висновком, що обрахунок розміру грошового забезпечення позивача слід здійснити із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом на 1 січня відповідного календарного року. 
Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі.
ОСОБА_1 в період з 11 квітня 2022 р. по 23 липня 2025 р. проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Не погодившись із не нарахуванням та не виплатою грошового забезпечення із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом на 1 січня відповідного календарного року, ОСОБА_1 звернувся до суду. 
Частково задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що з 29 січня 2020 р. - дня набрання чинності постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18, діє редакція п. 4 Постанови КМУ №704, яка передбачає обрахунок розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт. 
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно 
до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Щодо доводів апеляційної скарги відносно відсутності підстав для розрахунку розміру грошового забезпечення позивача, виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня відповідного календарного року, то слід зазначити наступне. 
01 березня 2018 р. набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704, якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 4 якої в редакції, чинній на момент прийняття (30 серпня 2017 р.) визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
24 лютого 2018 р. набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, якою пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704 викладено в новій редакції, яка передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
За правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 17 лютого 2026р. у справі №520/5814/24, під час обчислення розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням, має застосовуватися пункт 4 Постанови №704 в первісній редакції, яка передбачала використання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року, а не в редакції, зміненій Постановою КМУ №103. 
Отже, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги та вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для розрахунку розміру грошового забезпечення позивача, виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня відповідного календарного року.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, відсутні підстави для скасування ухваленого ним рішення, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України.
Пунктом "в" частини 4 статті 322 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн., які понесені на підготовку відзиву на апеляційну скаргу. 
Згідно п.2.1 договору про надання правової допомоги №6/25 від 05 серпня 2025 р., укладеним між позивачем та адвокатом Ципляк О.І., копія якого міститься у справі, доказом належного виконання адвокатом своїх зобов`язань є акт приймання-передачі наданої правової допомоги (а.с.46).
Зважаючи на відсутність такого акту, а також жодного розрахунку витрат позивача, понесених на стадії апеляційного провадження, його заява про стягнення 4000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 р. в адміністративній справі №160/29742/25 - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили 24 квітня 2026 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Головуючий - суддя А.В. Шлай 

суддя О.О. Круговий 

суддя Н.І. Малиш