ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 р.	Справа № 625/61/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Коломацького районного суду Харківської області від 09.04.2026, головуючий суддя І інстанції: Скляренко М.О., по справі № 625/61/26
за позовом ОСОБА_1 
до Департаменту патрульної поліції   
про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача, Бондаренка Миколи Івановича, звернувся до Коломацького районного суду Харківської області із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції шляхом ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за позовом представника позивача, адвоката Овсяника Сергія Анатолійовича, діючого від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у якій просив:
- стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.
Рішенням Коломацького районного суду Харківської області від 09.03.2026 у справі № 625/61/26 заяву представника позивача адвоката Овсяника Сергія Анатолійовича, діючого від імені та в інтересах ОСОБА_1 , про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, шляхом ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за позовом представника позивача адвоката Овсяника Сергія Анатолійовича, діючого від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, задоволено частково.
Ухвалено додаткове рішення у адміністративній справі за позовом представника позивача адвоката Овсяника Сергія Анатолійовича, діючого від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 , індивідуальний податковий номер: НОМЕР_1 , за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (ідентифікаційний код юридичної особи - 40108646) витрати, пов`язані із правничою допомогою адвоката (гонорару), в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.
Не погодившись із додатковим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, яку аргументує порушенням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин справи, просить скасувати додаткове рішення Коломацького районного 09.04.2026 у справі №625/61/26, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що в матеріалах справи відсутні належні докази про факт сплати позивачем заявленої суми, а саме чек, накладна або інший розрахунковий документ, невиконання позивачем умов договору про надання правничої допомоги від 27.02.2026 щодо термінів сплати послуг адвоката свідчить про недоведеність реальних понесених витрат.
Апелянт важає задоволену суму витрат такою, що не відповідає принципам розумності та співмірності, з огляду на характер спору, його незначну складність, відсутність великого обсягу доказової бази та однотипність правової позиції. Скаржник посилається на висновки Верховного Суду у справі № 758/11022/21 від 31 липня 2024 року, від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22, Великої палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.
Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у них докази, обговоривши підстави та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 02 березня 2026 року представник позивача адвокат Овсяник С.А., діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Коломацького районного суду Харківської області з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції, в якій просив суд скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6660732, винесену 13 лютого 2026 року інспектором 5 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенантом поліції Козиренком В.В., та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
23 березня 2026 року Коломацьким районним судом Харківської області задоволено заяву Департаменту патрульної поліції про закриття провадження у справі і провадження у справі за адміністративним позовом представника позивача адвоката Овсяника Сергія Анатолійовича, діючого від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, закрито на підставі п. 8 ч.1 ст. 238 КАС України, а також повернуто ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , судовий збір, сплачений ним за подання позовної заяви ним згідно квитанції ID:0474-5357-8055-0517 від 01 березня 2026 року, у розмірі 532 гривні 48 копійок, про що судом постановлено відповідну ухвалу.
23 березня 2026 року представником позивача адвокатом Овсяником С.А. до суду подано заяву за вх. № 540/01-51/26 від (а.с. 75-79, 87-89), в якій представник позивача просив суд провести розгляд справи за відсутності позивача та його представника і повідомив про те, що позивач заявляє про необхідність покладення на відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 гривень 00 копійок, а також про те, що у відповідності з ч. 7 ст. 139 КАС України обгрунтування і докази понесених витрат позивач надасть протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі.
30 березня 2026 року представником позивача адвокатом Овсяником С.А., діючим від імені та в інтересах ОСОБА_1 , шляхом формування відповідного документа в системі «Електронний суд» до суду подано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, шляхом ухвалення додаткового рішення, в якій представник позивача просив суд стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.
Задовольняючи заяву представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції шляхом ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі, суд першої інстанції дійшов висновку про доцільність зменшення заявлених представником позивача адвокатом Овсяником С.А. витрат на професійну правничу допомогу (гонорару) із 5000 гривень 00 копійок до 2500 гривень 00 копійок, що, на думку суду першої інстанції, відповідає критеріям співмірності, закріпленим у ч. 5 ст. 134 КАС України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
Згідно з частиною 2 статті 238 КАС України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.
При цьому, відповідно до частини 1 статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Виходячи з аналізу зазначеної норми, колегія суддів вказує, що чинне законодавство передбачає можливість прийняття додаткового рішення, серед іншого, у разі, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Статтею 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частини 8 статті 139 КАС України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Отже, за відсутності чіткого правового регулювання процесуальним законом розподілу судових витрат суд має керуватися принципом, за яким судові витрати несе та із сторін, з вини якої такі витрати виникли.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 03.02.2026 у справі №751/4667/24.
Водночас, відповідно до приписів частин 1-5 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Положення частин 1 та 2 статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
З аналізу вищевказаної норми слідує, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати наведені вище критерії, зокрема чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
Як встановлено з матеріалів справи, з метою підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 27.02.2026, копію акту № 1 приймання-передачі виконаних робіт (послуг) за договором про надання правничої допомоги від 27.02.2026 та розрахунку їх вартості, підписаного сторонами 27.03.2026.
Відтак, з наведених матеріалів справи колегією суддів встановлено, що позивач уклав з адвокатом Овсяником Сергієм Анатолійовичем договір про надання правової допомоги від 27.02.2026 (далі - Договір).
У п. 1.2. Договору міститься умова про те, що адвокат зобов`язався надавати Клієнту правничу допомогу щодо захисту прав та інтересів останнього в судах, органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, зокрема, але не виключно, щодо оскарження постанови ЕНА № 6660732 від 13 лютого 2026 року.
Пунктом 2.4. Договору передбачено, що на підтвердження факту надання адвокатом Клієнту правової допомоги відповідно до умов цього Договору складається акт приймання-передачі адвокатських послуг і направляється клієнту.
Згідно з п. 3.1. Договору Клієнт зобов`язаний підписати акт приймання-передачі адвокатських послуг протягом трьох днів з моменту отримання. Якщо протягом п`яти днів зауважень по вказаному акту не надійшло, він вважається підписаним.
У п. 4.1. Договору сторони визначили, що вартість послуг (гонорар адвоката) за Договором є фіксованим і становить 5000 гривень 00 копійок.
Відповідно акту № 1 приймання-передачі виконаних робіт (послуг) за договором про надання правничої допомоги від 27.02.2026 та розрахунку їх вартості, підписаного сторонами 27.03.2026, сторони, виходячи із засад розумності та справедливості, підтвердили, що Адвокат надав Клієнту послуги на загальну суму 5000 гривень 00 копійок, які складаються з наступного: 1) зустріч з Клієнтом, з`ясування підстав та мети звернення, ознайомлення з наданими документами, консультація щодо судової перспективи оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) складання позовної заяви щодо оскарження постанови ЕНА №666732 від 13 лютого 2026 року про притягнення Клієнта до відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 121 КУпАП, та подання її до суду; 3) складання заяви про участь в судовому засіданні у справі № 625/61/26 в режимі відеоконференції; 4) складання заяви про стягнення судових витрат у справі №625/61/26 із відповідача, 5) складання заяви про винесення додаткового судового рішення у справі 625/61/26.
Рішенням Коломацького районного суду Харківської області від 09.03.2026 у справі № 625/61/26 було стягнуто на користь ОСОБА_1 , індивідуальний податковий номер: НОМЕР_1 , за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (ідентифікаційний код юридичної особи - 40108646) витрати, пов`язані із правничою допомогою адвоката (гонорару), в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру задоволеної судом першої інстанції суми понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI (далі – Закон № 5076-VI), договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону 5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Частинами 1 та 2 статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми випливає, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру, погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.06.2021 у справі № 922/902/19, від 19.11.2024 у справі №340/8613/23, від 22.01.2025 року у справі №540/5794/21, від 11.11.2025 у справі №420/23131/23, від 19.03.2026 у справі №160/9098/24.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Водночас, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Так, аналізуючи розмір задоволеної судом першої інстанції суми понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а саме 2500 грн, колегією суддів встановлено, що така сума відповідає вимогам реальності та розумності.
Крім цього, оцінюючи реальність та розумність витрат на правничу допомогу у даній справі, суд апеляційної інстанції враховує, що дана категорія справ з приводу скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі є поширеною, по ній існує велика кількість судової практики, а також вона не передбачає дослідження та опрацювання великої кількості матеріалів.
Колегія суддів також враховує, що за результатами розгляду справи судом першої інстанції було постановлено ухвалу про закриття провадження у справі.
Колегія суддів оцінює співмірність задоволеної судом першої інстанції до стягнення суми коштів із критеріями, встановленими частиною 5 статті 134 КАС України, з урахуванням обсягу необхідної правової допомоги, складністю справи, ціною позову, значенням даної справи для сторін, виходячи з обсягу та характеру доказів у справі (відсутності експертиз, відсутності виклику свідків, тощо), кількості сторін та відсутності інших учасників у справі, виходячи з фактично витраченого представником позивача часу та наданих послуг, а також кількості підготовлених документів.
Вказані правові висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 17.12.2025 у справі № 560/2196/24.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Такий висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.06.2022 у справі № 826/11302/18, від 10.07.2024 у справі № 340/1498/22, а також у додатковій постанові від 10.03.2023 року у справі №520/2325/21.
Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.12.2024 у справі №380/25725/21, від 07.05.2025 у справі №560/1787/23.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Крім того, у справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі Ботацці проти Італії, заява № 34884/97, п. 30).
У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції У справі Іатрідіс проти Греції, п. 55 з подальшими посиланнями).
Відтак, колегія суддів вважає, що розмір задоволеної судом першої інстанції суми понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а саме 2500 грн, відповідає критеріям співмірності.
Колегія суддів звертає увагу на те, що наведені вище положення законодавства покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З огляду на вказане, відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний був навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами. Водночас відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано належних доказів, як і не зазначено обставин, які б спростували співмірність розміру судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт.
За таких обставин, з огляду на недоведеність відповідачем обставин понесення позивачем розміру витрат у меншому розмірі та/або неспівмірності таких витрат, колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про часткове задоволення заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи, та стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 2500 грн.
Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 04.12.2024 у справі № 380/13261/23.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення на користь ОСОБА_1 , індивідуальний податковий номер: НОМЕР_1 , за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (ідентифікаційний код юридичної особи - 40108646) витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката (гонорару), в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.
Доводи відповідача про те, що задоволена сума витрат є такою, що не відповідає принципам розумності та співмірності, не знайшли підтвердження в ході розгляду колегією суддів.
При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача на висновки Верховного Суду у справі № 758/11022/21 від 31 липня 2024 року, Верховного Суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22, Великої палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, оскільки вони не спростовують наведену вище позицію апеляційного суду у даній справі.
Колегія суддів також відхиляє доводи відповідача про те, що в матеріалах справи відсутні належні докази про факт сплати позивачем заявленої суми, невиконання позивачем умов договору про надання правничої допомоги від 27.02.2026 щодо термінів сплати послуг адвоката свідчить про недоведеність реальних понесених витрат, адже встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.
Відмова у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства.
Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі №280/2635/20.
Отже, відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Таке правозастосування випливає з нової процедури відшкодування витрат на професійну правову допомогу, імплементованої у КАС України з 15 грудня 2017 року.
Наведений підхід щодо визнання фактично здійсненими витрат за відсутності їх оплати застосовується й Європейським судом з прав людини. Так, у рішенні по справі «Бєлоусов проти України» (Заява №4494/07) Суд дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, слід розглядати як фактично понесені, зазначивши наступне: «...хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Отже, представник заявника має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними».
Такі висновки було сформульовано Верховним Судом у постанові від 05.05.2026 у справі № 160/32215/24.
Із урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення заяви представника позивача адвоката Овсяника Сергія Анатолійовича, діючого від імені та в інтересах ОСОБА_1 , про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, шляхом ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за позовом представника позивача адвоката Овсяника Сергія Анатолійовича, діючого від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення; ухвалення додаткового рішення у адміністративній справі за позовом представника позивача адвоката Овсяника Сергія Анатолійовича, діючого від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі; стягнення на користь ОСОБА_1 , індивідуальний податковий номер: НОМЕР_1 , за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (ідентифікаційний код юридичної особи - 40108646) витрати, пов`язані із правничою допомогою адвоката (гонорару), в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.
Доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в ході розгляду колегією суддів.
Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з частпною 6 статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.
Рішення Коломацького районного суду Харківської області від 09.04.2026 по справі № 625/61/26 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко	
Судді	   	Т.С. Перцова   С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено 26.05.2026 року