Справа № 303/1585/24
 
2/303/263/23
 
ряд. стат. звіту № 20

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Мирошниченка Ю. М. за участю секретаря Лукач К. М., позивача ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Позов мотивував тим, що він є власником житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Покликався на те, що на суміжній земельній ділянці АДРЕСА_2 відповідач розмістив господарські споруди для утримання свійської птиці та тварин із порушенням будівельних, санітарних та протипожежних норм, а також допустив порушення меж земельних ділянок. Зазначав, що такі дії створюють йому перешкоди у користуванні належною земельною ділянкою та житловим будинком. Просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом відновлення межі земельної ділянки відповідно до даних Державного земельного кадастру та демонтажу господарських споруд з відступом на 15 м від межі.
Ухвалою від 06 червня 2024 року до участі у справі як співвідповідача залучено ОСОБА_2 , яка у поданому відзиві позов не визнала. Покликалася на те, що належних доказів порушення прав позивача матеріали справи не містять, а господарські споруди та земельна ділянка не належать ОСОБА_4 на праві власності. Також вказувала, що огорожа, на яку посилається позивач, належить до домоволодіння останнього. Просила у задоволенні позову відмовити.
У відповіді на відзив позивач заперечив доводи відповідачки та зазначив, що вони спростовуються висновком судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи, матеріалами геодезичних досліджень та іншими доказами у справі. Наполягав на задоволенні позову.
У запереченнях на відповідь на відзив ОСОБА_2 підтримала доводи, викладені у відзиві, та просила відмовити у задоволенні позову.
У судовому засіданні учасники справи підтримали доводи та заперечення, наведені ними в заявах по суті справи.
Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив.
Позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України право власності є непорушним, а ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом статей 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.
Частиною першою статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо такі порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.
Разом з тим звернення до суду з негаторним позовом передбачає необхідність доведення позивачем сукупності обставин, а саме: наявності у нього права власності чи іншого речового права на майно, існування перешкод у здійсненні такого права, а також того, що відповідні перешкоди створюються відповідачем та можуть бути усунуті шляхом застосування обраного способу захисту.
Відповідно до частин першої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За правилами частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з частинами першою та третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, у межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках.
Отже, вирішуючи даний спір, суд повинен встановити, чи доведено позивачем факт порушення його прав саме відповідачами та чи є заявлений ним спосіб захисту належним і таким, що здатний відновити порушене право у разі його доведеності.
Як убачається з наданих сторонами доказів, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 06 липня 2022 року ОСОБА_1 набув у власність житловий будинок та земельну ділянку кадастровий номер 2110400000:01:020:0386 площею 0,1000 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Після набуття права власності на вказане нерухоме майно між позивачем та власниками суміжного домоволодіння по АДРЕСА_2 виник спір щодо дотримання меж земельних ділянок та розташування господарських споруд.
З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2023 року позивач звернувся до сертифікованого інженера-землевпорядника ОСОБА_5 із заявою про винесення меж належної йому земельної ділянки в натуру. За результатами проведених замірів землевпорядником повідомлено про невідповідність існуючої огорожі межам земельної ділянки відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, а також про неможливість перенесення огорожі по межі земельної ділянки через наявність господарської будівлі зі сторони домоволодіння по АДРЕСА_2 .
Також судом установлено, що до звернення з даним позовом позивач звертався до органів місцевого самоврядування та контролюючих органів щодо перевірки обставин, які, на його думку, свідчили про порушення його прав як власника суміжної земельної ділянки.
Так, листом Управління муніципальної інспекції Мукачівської міської ради від 22 вересня 2023 року позивача повідомлено про проведення перевірки за його зверненням та складення припису № 268 відносно ОСОБА_6 за порушення Правил благоустрою міста Мукачево. Разом з тим Управлінням муніципальної інспекції було скеровано відповідні матеріали до Управління міського господарства Мукачівської міської ради для вирішення питання щодо можливих порушень будівельних норм та планування забудованої території.
Крім цього, за результатами розгляду звернення позивача Мукачівське районне управління ГУ ДСНС України у Закарпатській області листом від 19 червня 2023 року повідомило про нормативно визначені вимоги щодо протипожежних відстаней між житловими та господарськими будівлями на суміжних земельних ділянках. Водночас у вказаному листі зазначено, що контроль за новим будівництвом та реконструкцією об`єктів здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю, а органи ДСНС не здійснюють державний нагляд у сфері пожежної безпеки щодо житлових будинків та територій приватної форми власності.
Також на підтвердження своїх доводів позивачем надано звіт технічного обстеження житлового будинку по АДРЕСА_1 , складений ФОП ОСОБА_7 у 2024 році.
У зазначеному звіті наведено висновок про те, що для можливості виконання оздоблювальних робіт фасаду та ремонту покрівлі необхідно забезпечити доступ до стіни житлового будинку АДРЕСА_1 зі сторони домоволодіння АДРЕСА_2 , а саме звільнити прилеглу до стіни територію від будівельного сміття, складованих дров та господарських споруд.
У звіті також зазначено, що у разі невиконання відповідних робіт стан несучих конструкцій житлового будинку може погіршитися до ІІІ категорії технічного стану, що призведе до матеріальних втрат власника будинку.
Для з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, ухвалою суду у справі призначено комплексну судову земельно-технічну та будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Павличу О. В.
Згідно з висновком експерта № Е-04/2026 від 03 лютого 2026 року під час проведення огляду земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 встановлено наявність двох об`єктів нерухомого майна, позначених у технічній документації літерами «Д» та «Ж», які характеризуються як сараї.
Експертом встановлено, що будівля літ. «Д» розташована на відстані 1,15 м від стіни житлового будинку по АДРЕСА_1 та на відстані 0,7 м від межі земельної ділянки. Крім того, біля вказаної будівлі розташований навіс для зберігання дров та металева конструкція з комірками без фундаменту.
За результатами проведеного дослідження експерт дійшов висновку, що розташування будівлі літ. «Д», навісу для зберігання дров та будівлі літ. «Ж» не відповідає окремим вимогам ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», зокрема щодо відступу від межі земельної ділянки та протипожежних розривів між будівлями.
Також експертом зазначено, що будівля літ. «Д» та розташовані поруч із нею об`єкти без фундаменту унеможливлюють обслуговування стіни житлового будинку по АДРЕСА_1 . Водночас щодо будівлі літ. «Ж» експерт вказав, що її розташування безпосередньо по межі земельних ділянок у разі відновлення огорожі по межі земельних ділянок унеможливить доступ до її стіни для обслуговування.
Крім того, експертом установлено, що огорожа між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 проходить не по межі земельних ділянок згідно з даними Державного земельного кадастру, а зі зміщенням від 30 см до 58 см на протязі 28,14 м.
Разом із тим експертом зроблено висновок про відсутність порушення самими будівлями меж земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 .
Судом також установлено, що земельна ділянка площею 0,2094 га за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташовані спірні споруди, перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного житлового будинку.
Зазначене підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 639502, виданим ОСОБА_2 , згідно з яким земельна ділянка передана у спільну сумісну власність співвласників житлового будинку для його обслуговування.
Відповідно до додатка до зазначеного державного акта співвласниками земельної ділянки є власники квартир будинку АДРЕСА_1 .
Факт того, що будинок АДРЕСА_1 є багатоквартирним житловим будинком, який складається із шести окремих квартир, сторонами не оспорювався, підтверджується технічним паспортом будинку та показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 .
Попри те, що ОСОБА_2 під час розгляду справи не заперечувала, що ОСОБА_4 є її чоловіком, зі змісту додатка до державного акта на право власності на земельну ділянку вбачається, що ОСОБА_4 серед співвласників зазначеної земельної ділянки не значиться.
Крім того, згідно з інформацією відділу «Центр надання адміністративних послуг» Мукачівської міської ради від 05 березня 2024 року ОСОБА_4 не зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , а зареєстрований за іншою адресою у м. Мукачево.
Будь-які правовстановлюючі документи щодо господарських споруд, позначених у висновку експерта літерами «Д» та «Ж», а також навісу для зберігання дров та металевої конструкції з комірками без фундаменту, у матеріалах справи відсутні.
Під час розгляду справи ОСОБА_2 пояснила, що зазначені господарські споруди розташовані на земельній ділянці, яка перебуває у спільній сумісній власності співвласників будинку АДРЕСА_1 , та фактично використовуються окремими мешканцями будинку. При цьому ОСОБА_2 не заперечувала, що користується господарською спорудою, позначеною у висновку експерта літерою «Ж», а також навісом для зберігання дров та металевою конструкцією з комірками без фундаменту.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомив, що користується господарською спорудою, позначеною літерою «Д». Також свідок зазначив, що інші спірні господарські споруди використовуються відповідачами.
Крім того, свідок ОСОБА_8 висловив переконання, що всі зазначені господарські споруди є самочинно збудованими.
Разом з тим будь-які докази, які б дозволяли встановити осіб, що здійснили будівництво спірних споруд, матеріали справи не містять.
За відсутності правовстановлюючих документів судом не встановлено належність господарських споруд літ. «Д» та «Ж», навісу для зберігання дров та металевої конструкції з комірками без фундаменту на праві власності будь-якій особі, а також не встановлено осіб, якими такі об`єкти були споруджені.
Також у судовому засіданні позивач пояснив, що не має претензій до користувача господарської споруди, позначеної у висновку експерта літерою «Д», ОСОБА_8 , та не наполягав на тому, що існування зазначеної споруди порушує його права та інтереси.
Оцінюючи доводи сторін та досліджені докази у їх сукупності, суд виходить із того, що відповідно до статті 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в межах заявлених позивачем вимог та на підставі поданих сторонами доказів.
Звертаючись до суду, позивач обґрунтовував позов тим, що розташовані на суміжній земельній ділянці господарські споруди та огорожа створюють йому перешкоди у користуванні належною земельною ділянкою та житловим будинком, у зв`язку з чим просив зобов`язати відповідачів усунути такі порушення шляхом перенесення відповідних об`єктів з дотриманням вимог будівельних та протипожежних норм.
Отже, у цій справі позивач мав довести не лише наявність певних порушень будівельних чи земельних норм, а й те, що такі порушення створені саме відповідачами, що відповідачі є особами, на яких може бути покладений обов`язок щодо їх усунення, а також можливість реалізації обраного способу захисту права.
Проте судом установлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_2 перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного житлового будинку. При цьому ОСОБА_4 серед співвласників земельної ділянки не значиться, а доказів належності йому будь-яких прав на земельну ділянку або спірні об`єкти матеріали справи не містять.
За таких обставин суд доходить висновку, що позивачем не доведено належність ОСОБА_4 до спірних матеріальних правовідносин як особи, на яку може бути покладений обов`язок щодо усунення заявлених порушень, а тому позовні вимоги до нього є необґрунтованими.
Також у справі відсутні правовстановлюючі документи щодо господарських споруд літ. «Д», літ. «Ж», навісу для зберігання дров, металевої конструкції без фундаменту та огорожі між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .
За таких обставин суд позбавлений можливості встановити власника зазначених об`єктів, особу, яка їх спорудила або встановила, а отже, особу, на яку може бути покладений обов`язок щодо їх демонтажу чи перенесення.
Сам по собі факт користування окремими спорудами, на який посилався позивач, не є достатнім доказом виникнення у відповідачів обов`язку здійснювати їх знесення або перенесення.
Крім того, згідно з висновком судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи самі будівлі не порушують меж земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Водночас експертом встановлено, що відхилення від межі земельних ділянок відповідно до даних Державного земельного кадастру пов`язане з розташуванням огорожі між земельними ділянками. 
Таким чином, результати проведеної у справі експертизи не підтвердили доводи позивача про порушення межі земельної ділянки саме спірними господарськими спорудами, а належних та допустимих доказів того, що зазначена огорожа належить відповідачам або була встановлена саме ними, матеріали справи не містять. Натомість із наданих позивачем правовстановлюючих документів убачається, що до складу належного йому домоволодіння входять, зокрема, огорожа та ворота, що не дає суду можливості достеменно встановити правовий статус огорожі, дослідженої експертом, та особу, на яку може бути покладений обов`язок щодо її перенесення.
Окремо суд наголошує на тому, що найбільш істотні порушення, встановлені експертом, стосуються господарської споруди літ. «Д», яка, за висновком експерта, унеможливлює обслуговування стіни будинку позивача та може становити пожежну небезпеку. Разом з тим у судовому засіданні позивач повідомив про відсутність претензій до користувача зазначеної споруди ОСОБА_8 та не наполягав на тому, що існування саме цієї споруди порушує його права чи потребує судового втручання.
Щодо споруди літ. «Ж» експертом встановлено лише її невідповідність вимогам щодо відступу від межі земельної ділянки. Водночас із висновку експерта не вбачається, що розташування зазначеної споруди створює перешкоди в користуванні будинком чи земельною ділянкою позивача або унеможливлює їх обслуговування.
З огляду на це суд зауважує, що сам по собі факт невідповідності споруди окремим вимогам будівельних норм не є достатньою підставою для покладення на відповідачів обов`язку щодо її знесення або перенесення. Для задоволення таких вимог позивач повинен довести, що відповідна споруда належить відповідачам або перебуває під їх контролем, а також що саме її існування порушує права чи законні інтереси позивача. Таких обставин під час розгляду справи судом не встановлено.
Також суд враховує, що, за змістом сформульованим позивачем предметом позову, обраний ним спосіб захисту полягає саме у перенесенні спірних споруд та приведенні їх розташування у відповідність до вимог нормативних документів. Однак матеріали справи не містять доказів технічної можливості реалізації такого способу захисту. Зокрема, позивачем не визначено місце, на яке повинні бути перенесені спірні споруди, не надано доказів можливості їх розміщення на суміжній ділянці з дотриманням усіх нормативних вимог та не доведено, що виконання запропонованого ним способу захисту фактично усуне спірні порушення.
При цьому визначення нового місця розташування споруд або обрання іншого способу захисту порушеного права не належить до повноважень суду, оскільки суперечило б принципу диспозитивності цивільного судочинства та означало б вихід за межі заявлених позовних вимог.
За таких обставин суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами сукупність обставин, необхідних для задоволення заявленого позову.
Інші доводи позивача також не спростовують наведених вище висновків суду.
Так, на підтвердження своїх вимог позивач посилався на припис Управління муніципальної інспекції Мукачівської міської ради № 268, складений відносно ОСОБА_4 за порушення Правил благоустрою міста Мукачево.
Однак сам по собі факт складення такого припису не підтверджує ані порушення меж земельних ділянок, ані належність відповідачам спірних споруд чи огорожі, ані виникнення у них обов`язку щодо перенесення або демонтажу таких об`єктів. Крім того, матеріали справи не містять самого припису, відомостей про встановлені ним порушення та доказів набрання ним чинності чи його невиконання.
Також позивач посилався на те, що утримання на суміжній земельній ділянці свійської птиці та кролів спричиняє неприємний запах, у зв`язку з чим у літній період неможливо перебувати на власному подвір`ї.
Разом з тим зазначені обставини не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Матеріали справи не містять результатів санітарних обстежень, висновків компетентних органів чи інших доказів, які б підтверджували наявність порушень санітарних норм, їх характер, тривалість або причинний зв`язок із діями відповідачів.
Суд також враховує наданий позивачем звіт технічного обстеження житлового будинку по АДРЕСА_1 , відповідно до якого для проведення ремонтних робіт необхідно забезпечити доступ до стіни будинку зі сторони домоволодіння АДРЕСА_2 . Проте зазначений документ лише підтверджує необхідність виконання ремонтних робіт та доступу до відповідної частини будинку, але не містить висновків щодо належності конкретних споруд відповідачам, не визначає осіб, які зобов`язані усунути виявлені перешкоди, та не спростовує встановлених судом обставин щодо користування спорудою літ. «Д» свідком ОСОБА_8 , до якого позивач під час розгляду справи фактично претензій не заявляв.
Таким чином, кожен із наданих позивачем доказів окремо та всі вони в сукупності підтверджують наявність між власниками суміжних домоволодінь тривалого конфлікту щодо порядку користування земельними ділянками та господарськими спорудами, однак не доводять належними, допустимими та достатніми доказами тих обставин, які відповідно до предмета та підстав заявленого позову є необхідними для покладення на відповідачів обов`язку щодо перенесення або демонтажу спірних об`єктів.
На підставі викладеного суд, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, 

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.
Понесені позивачем судові витрати віднести на його рахунок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 .
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .
Повний текст рішення суду складено 25.06.2026 року.

Суддя     Юрій МИРОШНИЧЕНКО