ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2026 р. Справа № 911/2300/25 (133/1602/24)

Господарський суд Київської області у складі судді Гребенюк Т.Д., за участю секретаря судового засідання Шульги Т.С., розглянувши справу
за позовом ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача  - арбітражний керуючий Дейнегіна Катерина Миколаївна
про стягнення заборгованості 

у справі про неплатоспроможність  ОСОБА_1 

За участі: 
від позивача – ОСОБА_3 
від відповідача – не з`явився
арбітражний керуючий – Дейнегіна Катерина Миколаївна

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа про неплатоспроможність ОСОБА_1 .
Так, ухвалою Суду від "16" вересня 2025, зокрема, відкрито провадження у справі №911/2300/25 (1331602/24) про неплатоспроможність ОСОБА_1 ; та призначено арбітражного керуючого Дейнегіну Катерину Миколаївну (далі - третя особа).

ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернувся до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 (надалі – відповідач) про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем Договору позики від 05.08.2021 у формі розписки у частині своєчасного повернення позики, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 3500,00 дол. США основного боргу.

Відповідач заперечує проти позову виходячи з того, що не писав спірну розписку, підпис не його, а розписка складена іншою особою. Також відповідач в усних поясненнях, наданих суду, стверджує, що отримані кошти є оплатою за договором оренди.

Третя особа - керуюча реструктуризацією боржника ОСОБА_1 - Дейнегіна Катерина Миколаївна вказує, що Відповідачем не надано жодних доказів на спростування доводів про отримання коштів у позику, а наявна в матеріалах справи розписка підтверджує факт отримання грошей та обов`язок їх повернення позивачу, позовні вимоги є законними та обґрунтованими. Відповідачем не надано ані договору оренди, ані актів приймання-передачі послуг, ані розрахунків заборгованості з оренди, які б відповідали сумі 3500 дол. США; у тексті розписки також немає жодних посилань на "оренду", "орендну плату" або "виконання інших господарських зобов`язань". Натомість документ має чіткі ознаки договору позики. 

Короткий хід справи.
Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03.09.2024 у справі №133/1602/24 ухвалено, зокрема, прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі та призначити підготовче судове засідання. 
06.02.2025 до суду від відповідача надійшов відзив разом з клопотанням про витребування доказів.
Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27.10.2025 справу №133/1602/24 передано за підсудністю до Господарського суду Київської області.
20.11.2025 року до Господарського суду Київської області надійшли матеріали справи №133/1602/24.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.11.2025 постановлено прийняти справу № 911/2300/25 (133/1602/24) до розгляду; розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом (повідомленням) представників сторін.
Ухвалою від 22.12.2025 року у позивача було витребувано оригінал розписки від 05.08.2021 року.
У судовому засіданні 03.02.2026 взяв участь представник позивача та арбітражний керуючий.
Представником відповідача у судовому засіданні було надано для огляду оригінал розписки від 05.08.2021 року.
Ухвалою від 04.02.2026 постановлено відкласти судове засідання.
У судовому засіданні 07.05.2026 взяв участь представник позивача та третя особа, ввідповідач у судовому засіданні участь не взяв.
Секретар судового засідання доповів суду, що відповідач був належним чином і неодноразово повідомлений про дату, час і місце в порядку, передбаченому ГПК України.
За змістом ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
За наведених обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 07.05.2026 за відсутності представників учасників справи, запобігаючи при цьому безпідставному затягуванню розгляду справи.
Представник позивача підтримав позовні вимоги, третя особа надала пояснення по справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд встановив наступне.

Обставини справи та їх правова кваліфікація.
Між позивачем (позикодавець) та відповідачем (позичальник) укладено Договір позики у формі розписки від 05.08.2021 наступного змісту: «Я, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт НОМЕР_1 виданий Миронівським РВГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживаю АДРЕСА_1 даною розпискою підтверджую, що отримав гроші в борг у сумі 3500 американських доларів у ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 паспорт серія НОМЕР_3 , виданий броварським РВ УДМС України в Київській області. Які зобов`язуюсь повернути ОСОБА_1 до 31.12.2021».

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам в аспекті спірних правовідносин, Суд зазначає наступне.
Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (статті 1047 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з статтями 509, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У Постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року в справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18 викладено наступний правовий висновок.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника.
Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Так, виходячи з наведених вище положень чинного законодавства та підходів судової практики, дослідивши оригінал розписки у судовому засіданні, Суд дійшов до висновку, що між сторонами було укладено Договір позики, який містить відповідні істотні умови договору позики; Суд також встановив, що зі змісту розписки можливо установити передачу коштів від позикодавця до позичальника. 
Враховуючи вищезазначене, а також те, що станом на дату постановлення ухвали обов`язок по поверненню позикових коштів настав, заборгованість відповідача перед позивачем належним чином доведена, підтверджена та позичальником не спростована, обов`язок по поверненню коштів, наданих за розпискою є таким, що настав, Суд виснує, що позовні вимоги про стягнення заборгованості у сумі 3500,00 доларів США є обґрунтованими та правомірними.

Суд зазначає, що сторони договору позики погодили, що грошове зобов`язання має бути виконане в іноземній валюті (американських доларах).
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Відповідно до вимог статті 192 ЦК України саме гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).
Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.
Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.
Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України).
Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України; див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16)». 
З огляду на наведене вище, Суд доходить до висновку, що задоволення позовних вимог про стягнення боргу у іноземній валюті не суперечить положенням законодавства України.

Стосовно заперечень відповідача суд зазначає, що відповідачем не надано доказів, які спростовують доводи позивача про складення розписки та отримання коштів у борг відповідачем. Так само, відповідачем не надано доказів виникнення між сторонами відносини оренди, у межах яких між сторонами було складено спірну розписку.
Крім того, суд погоджується з доводами третьої особи, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача з огляду на задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76 - 79, 86, 129, 232, 233, 236 - 238, 240, 247-252 ГПК України, Господарський суд Київської області - 

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Ткаліча Володимира Васильовича на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 3500,00 доларів США та судовий збір у розмірі 1393,88грн.
Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач (боржник): ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 );
Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 );
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: арбітражний керуючий Дейнегіна Катерина Миколаївна (свідоцтво № 117 від 07.02.2013 р. адреса: 04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд 48, шостий поверх будівлі літери "А"; РНОКПП НОМЕР_5 ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 12.05.2026 року.

Суддя   Т.Д. Гребенюк