Справа № 209/4224/25
Провадження № 2/209/448/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд міста Кам`янського
в складі:головуючого, судді Корнєєвої І.В. 
за участі секретаря Пиндик Т.С.
представника позивача – адвоката Кущ О.М.
відповідача ОСОБА_1 
представника відповідача- адвоката Плетенко К.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, 
ВСТАНОВИВ:
03 червня 2025 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку в органах державної реєстрації фізичних осіб.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що відповідач є її середнім сином від першого шлюбу. Також від першого шлюбу позивач має сина ОСОБА_1 . Від другого шлюбу, укладеного 16.11.1972 року з ОСОБА_4 , має сина – ОСОБА_3 . На склад її сім`ї із п`яти осіб, на підставі ордеру № 1393 від 01 грудня 1987 року була отримана квартира за адресою: АДРЕСА_2 з ціллю поліпшення житлових умов.. Квартира складається із трьох ізольованих кімнат, житловою площею 37.74 кв.м., загальною площею 60,2 кв.м. Позивач є відповідальним квартиронаймачем квартири. Після вселення в квартиру, всі члени сім`ї –позивач, її чоловік, синами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були зареєстровані в квартирі та постійно в ній проживали. Також в 1991 році в квартирі була зареєстрована та стала проживати мати позивача ОСОБА_7 , яка померла в 1994 році та з цих підстав була знята з реєстраційного обліку.
В 2006 році після розірвання шлюбу , із квартири виїхав та знявся з реєстраційного обліку ОСОБА_4 , а у 1990 році із квартири виїхав син вадим.
У 2015 році син ОСОБА_5 створив свю родину і із квартири за адресою: АДРЕСА_1 , виїхав , забравши всі свої особисті речі та документи , з того часу він ніколи не цікавився квартирою , як приміщенням для проживання , ніколи не сплачує комунальні послуги , не підтримує квартиру у належному стані , але при цьому продовжує бути зареєстрованим у зазначеному житловому приміщенні.
Позивач неодноразово зверталась до ОСОБА_5 з проханням знятися з реєстраційного обліку в квартирі , він обіцяв це зробити у найближчий час , але своїх обіцянок не виконав , а згодом вони припинили спілкування , і наразі позивач вимушена у судовому порядку вирішувати питання зняття відповідача з реєстраційного обліку в квартирі , оскільки це створює для сім`ї проблеми у вирішенні цивільно-правових питань.
По- перше, позивач з сином ОСОБА_8 сплачують комунальні платежі за не проживаючого в квартирі протягом десяти років колишнього члена сім`ї, що погіршує їх матеріальне становище, по-друге позивач з ОСОБА_8 мають намір приватизувати квартиру і мати право власності на неї , але не можуть цього зробити через перепону у вигляді реєстрації непроживаючого в квартирі сина , який залишаючи свого часу квартиру , не знявся з реєстраційного обліку.
З моменту виїзду із квартири , відповідач не проживає в ній постійно , ні тимчасово, ні періодично , не сплачує комунальні платежі , не приймає участі у догляді за нею , ремонтах і т.і.
Ніяких перешкод у користуванні квартирою ОСОБА_9 ніколи не чинились, залишення ним квартири було добровільним , пов`язаним з влаштуванням свого життя , тому позивач вважає , що має підстави для звернення до суду із заявою про визнання особи такою , що втратила право користування житловим приміщенням .
Ухвалою суду від 23 червня 2025 року по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.
15 вересня 2025 року від представника відповідача – адвоката Плетенко К.Ю. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено наступне. у якому зазначила, що заявлений цивільний позов відповідач не визнає. Позивачка є відповідальним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_3 . Вказана квартира надана у користування згідно ордеру виконавчого комітету Дніпровської районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області позивачці ОСОБА_2 та членам її сім`ї ОСОБА_1 , 1972 року народження, ОСОБА_1 , 1974 року народження, ОСОБА_3 , 1986 року народження. Відповідач ОСОБА_1 разом з дружиною ОСОБА_10 проживає у спірній квартирі, але позивачка чинить йому перешкоди у проживанні в квартирі, з приводу чого відповідач, щоб потрапити до свого житла , вимушений звертатися до органів поліції. При цьому відповідач надавав позивачу кошти на сплату житлово-комунальних послуг, а також робив ремонт у квартирі.Факт проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується актом № 665 від 29.10.2024 року, копія якого додається до відзиву на позовну заяву. 
Будь-якого іншого житла у власності відповідач ОСОБА_1 не має. 
Твердження позивача про те, що відповідач не несе будь-яких витрат по утриманню житла та будь-якої допомоги їй не надає, не відповідають дійсності, оскільки відповідач постійно надавав позивачці грошові кошти на сплату житлово-комунальних послуг
Вказані обставини також встановлені рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.01.2025 року у справі № 209/4221/21, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ,третя особа ОСОБА_11 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням – відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 11.02.2025 року. 
Враховуючи викладене, підстави для визнання відповідача таким , що втратив право користування спірним жилим приміщенням відсутні , оскільки відповідач зареєстрований у спірній квартирі, та позивачем, в свою чергу, не надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження обставин непроживання відповідача більше шести місяців у спірній квартирі, у зв`язку із втратою інтересу до житла, а також доказів того, що реєстрація відповідача спричиняє їй перешкоди у користуванні жилим приміщенням. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, заяв та клопотань від неї не надходило, про час та місце проведення судових засідань була повідомлена належним чином,
Представник позивача –адвокат Кущ О.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала , зазначивши, що відповідач більше 10 років без поважних підстав не проживає у квартирі , не опікується квартирою , не сплачує комунальні послуги , речей відповідача у квартирі не має, що підтверджено доказами та показами свідків, внаслідок чого втратив право користування жилим приміщенням . Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі .
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі та пояснив, що позивачка є його матір`ю. Третя особа ОСОБА_3 під час того коли вони були на роботі змінив замки на вхідних дверях, потім його та дружину впустили до квартири , потім знову брат поміняв замки. Він з сім`єю вимушений був проживати у батьків дружини. Матір перешкоджала його поверненню у спірну квартиру, хоча всі його речі та документи залишились там. Він раніше не звертався з цього приводу до поліції, бо вважав, що це сімейне питання. Після рішення суду ,яким відмовлено у задоволенні позову матері про його виселення , він з дружиною прийшли на квартиру та побачили , що ОСОБА_3 встанови у квартирі металеві двері , але ключі від замків йому не надав .Він був вимушений звернутися до поліції . Брат надав йому ключі , але коли він знову прийшов до квартир , то брат знову змінив замки та не дав йому ключі. На даний час матір знаходиться за кордоном у Германії, а у спірній квартирі проживає його брат, який досі періодично міняє замки. На теперішній час його брат – ОСОБА_3 взагалі перестав відчиняти йому двері. Плату за комунальні послуги вносила матір, але він давав їй на це кошти. Іншого житла він та його сім`я не має. У квартирі він з дружиною займали одну кімнату , чи є у квартирі його речі йому невідомо, бо до квартири його не пускає брат. Він не сплачував комунальні платежі , бо у квартирі встановлені лічильники на воду , тепло та газ, нарахування відбуваються не за кількістю зареєстрованих. Оплату своєї частини за квартплату він не міг провадити, бо ОСОБА_2 ,як квартиронаймач , не давала дозволу на розподіл рахунку.
Представниця відповідача ОСОБА_12 у судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі та пояснила, що відповідач з моменту реєстрації, тобто з 1993 року проживав у спірній квартирі, робив ремонт і давав гроші на комунальні послуги. Відповідачу перешкоджає проживанню у квартирі позивач та третя особа. Відповідач не втратив інтересу до квартири, іншого житла він та його сім`я не має. Просить відмовити у задоволенні позову.
Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, заяв та клопотань від нього не надходило, про час та місце проведення судових засідань був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показала, що вона сусідка позивача , проживає у квю102 цього ж будинку . ОСОБА_1 як оженився з 2015 року у квартирі на проживає, жив з жінкою на районі Черемушки , приходили до матері на свята. Останній час вона з позивачем не дуже часто спілкувалася . У квартиру заселилися позивач з чоловіком та троє синів. ОСОБА_14 пішов жити до жінки. Зараз у квартирі проживаю ОСОБА_15 . ОСОБА_2 у 2024 та 2025 роках у квартирі не проживала , знаходиться у Німечинні. Вона теж не постійно живе у квартирі , приїздить до села. ОСОБА_16 приходив да квартири у 2025 році. Хто платить за квартиру вона не знає. Чи є у квартирі особисті речі ОСОБА_17 , вона не знає.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 показала, що вона проживає у квартирі АДРЕСА_4 . ОСОБА_2 та ОСОБА_19 знає давно , квартира АДРЕСА_5 розташована над квартирою АДРЕСА_6 . Відносини з ними добрі , знайомі 35 років. У квартирі живе брат ОСОБА_6 . Раніше жили ОСОБА_20 та троє дітей. ОСОБА_21 розійшлася з чоловіком. Після весілля чи проживав ОСОБА_22 у квартирі не знає. Через кілька місяців після весілля ОСОБА_22 з дружиною виїхали та у квартирі не проживали. Вона не бачила , щоби ОСОБА_22 приходить до квартири, конфліктних ситуацій не бачила. ОСОБА_2 у 2024 та 2025 роках живе в Німеччині , у 2025 році проживала у квартирі біля півроку.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_23 показав, що він проживає у квартирі АДРЕСА_7 . У квартирі АДРЕСА_6 проживали ОСОБА_20 та родина – три брати. ОСОБА_19 знає, колись проживав у квартирі , не проживає у квартирі біля 10 років. Бу у гостях у ОСОБА_2 у грудні 2025 року , ОСОБА_19 не бачив. ОСОБА_2 у 2024-2025 році перебувала за кордоном. Чому ОСОБА_22 не проживає у квартирі , йому невідомо.Були конфлікти – сварилася ОСОБА_2 , а чому не знає. Платіжки за комуналку забирає ОСОБА_24 , оплачує матір. Останній ремонт років 5 тому робив ОСОБА_24 – утеплював квартиру.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_25 показала, що вона дружина відповідача. Одружилися з ОСОБА_26 у 1994 році , проживали у квартирі тривалий час,робили ремонт, платили всі комунальні послуги. ОСОБА_27 зловживає наркотиками та не працює. ОСОБА_22 казав, що не буде давати гроші на харчі. У 2014 році позивач та її син замінили замки на дверях квартири. Потім вони попали до квартири. Більше до квартири на попадали , бо постійно ОСОБА_27 міняв замки. Вони поїхали до її батьків. В 2025 році після рішення суду за позовом ОСОБА_20 про виселення, думали попасти до квартири . У тамбурі ОСОБА_27 поставив броньовані двері та не пускав їх. Потім він пустив їх до квартири. У їх кімнаті дверей вже не було. Вони поїхали та купили двері. Коли повернулися двері квартири ніхто не відчинив. Вони викликали поліцію. Квартиру утримував ОСОБА_22 , робив у квартирі ремонт. Останні пів року у квартирі проживав ОСОБА_27 , ОСОБА_2 знаходиться за кордоном. Останні півроку ОСОБА_22 комунальні платежі не платив. У 2025 році їх речей у квартирі вже не було , вони нічого не вивозили. Проживати у квартирі вони не можуть із-за того, що ОСОБА_27 постійно міняє замки. Іншого житла вона та ОСОБА_22 не мають. Більше поліцію не зверталася, бо переймалася тим , що ОСОБА_28 можуть забрати ТЦК, а їй його шкода , бо її син повернувся з війни інвалідом.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_29 показала, що позивач є її бабусею а відповідач є її батьком, між ними нормальні сімейні відносини. Вона з батьками та бабкою проживали у спірній квартирі .Батько робив ремонт. У батька та матері іншого житла не має . Батьки не проживають у квартирі , бо постійно міняють замки. У квартирі проживає ОСОБА_30 два роки живе за кордоном. Квартирі 3- кімнатна , батьки займали 1 кімнату, там були речі батьків. Вона не проживає у квартирі з 2021 року , бо створила свою родину. До 2021 року проживала по АДРЕСА_2 у батьків матері. З 2014 року до квартири батьки попасти не можуть. Вона не була присутня при сварках за те, що батьків не пускають до квартири.
Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
У судовому засіданні встановлено, що на підставі ордеру № 1393 від 01 грудня 1987 року, виданого згідно рішення Дніпровського РВК м. Дніпродзержинська № 498 від 24 листопада 1987 року, позивачем була отримана квартира за адресою: АДРЕСА_2 , відповідальним квартиронаймачем є позивач, що підтверджується копією особистого рахунку № НОМЕР_1 (а.с.7).
Відповідно до наданих позивачем копій паспортів на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , позивач та третя особа зареєстровані у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.4,5).
Відповідно до копії акту № 201 , виданого КП Кам`янської міської ради «Добробут» 27 травня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 2015 року та по теперішній час. , про що підтверджують сусіди ОСОБА_18 , ОСОБА_13 (а.с.8).
Інших доказів у обгрунтування позову позивачем не надано.
В судовому засіданні встановлено , що заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 травня 2022 року у цивільній справі № 209/4221/21 було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням. Ухвалою від 15 березня 2024 року було скасоване заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 травня 2022 року та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб, які приймають участь у справі. Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.01.2025 року у справі № 209/4221/21, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ,третя особа ОСОБА_11 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням – відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 11.02.2025 року (а.с.28-30).
Вказаним рішенням суду встановлені наступні обставини. 
На підставі ордеру № 1393 від 01 грудня 1987 року, виданого згідно рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 № 498 від 24 листопада 1987 року, позивачем була отримана квартира за адресою: АДРЕСА_2 , відповідальним квартиронаймачем є позивач, що підтверджується копією особистого рахунку № НОМЕР_1 та копією архівного витягу № Л-280/02-13 від 10 вересня 2021 року (а.с. 14-15).
У квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані три особи: позивач, відповідач та ОСОБА_3 , що підтверджується копією довідки № 001139698 від 12 жовтня 2021 року про склад сім`ї (а.с. 17).
Вищевказані обставини встановлені рішенням суду ,яке набуло законної сили та визнаються сторонами, тож на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню.
Крім того , рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.01.2025 року у справі № 209/4221/21 встановлено , що відповідно до акту № 517 про не проживання від 08 жовтня 2021 року, ОСОБА_1 з 2010 року і по теперішній час не проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 16), однак даний акт спростовується актом про проживання № 665 від 29 жовтня 2024 року (а.с. 115), відповідно до якого ОСОБА_1 дійсно зареєстрований та проживає за вказаною адресою з 1993 року та по теперішній час.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на житло.
Відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно зі ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору - судом.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 64 ЖК України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (ст. 107 ЖК УРСР).
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.
Зазначені правила статей 71 та 107 ЖК Української PCP є різними за своєю правовою природою й кожна з них є окремою підставою для пред`явлення позову, оскільки перше з них регулює збереження житла за тимчасово відсутніми громадянами, а правило другої статті передбачає втрату членом сім`ї наймача права користування цим житловим приміщенням у разі його вибуття на постійне проживання в інше житлове приміщення. 
Суд зазначає, що статтею 71 ЖК УРСР визначено умови, відповідно до яких особу може бути визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Аналіз статті 71 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутністю поважних причин для такого не проживання.
Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Подібний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 755/16152/16-ц.
Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12 квітня 1985 року зазначено: "У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки". 
Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло (справа «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03).
Правова позиція ЄСПЛ відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення від 21 лютого 1990 року у справі «Powell and Rayner v. the U.K.»). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення від 24 листопада 1986 року у справі «Gillow v. the U.K.»), так і на наймача (рішення від 18 лютого 1999 року у справі «Larkos v. Cyprus»).
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
У відповідності до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем у будь-якому випадку прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні.
Як вбачається з позовної заяви разом з позивачкою зареєстровані члени її родини, зокрема син ОСОБА_1 .
В судовому засіданні встановлено, що у власності відповідача ОСОБА_1 відсутнє будь-яке нерухоме майно, тобто відсутнє постійне місце проживання у іншому жилому приміщенні, що раніше було встановлено рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.01.2025 року у справі № 209/4221/21.
Доказів наявності у відповідача у власності чи користування нерухомого майна, де б відповідач міг би постійно проживати , позивачем не надано та судом не добуто.
Оцінюючи доказ- копію акту № 201 , виданого КП Кам`янської міської ради «Добробут» 27 травня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 2015 року та по теперішній час. , про що підтверджують сусіди ОСОБА_18 , ОСОБА_13 та показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_23 про не проживання відповідача у спірній квартирі, суд зазначає, що й відповідач та свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_29 у судовому засіданні не заперечували факту не проживання у квартирі , але в судовому засіданні встановлено, що свідкам ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_23 невідомо причини не проживання відповідачу у квартирі . 
В той час , при розгляді даної справи судом також встановлено, що відповідачу у період з 2014 року до теперішнього часу чинилися перешкоди у мешканні у житловому приміщенні, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , а саме позивачем та третьою особою ОСОБА_3 періодично змінювалися замки на вхідних дверях зазначеної квартири, що підтверджується показами відповідача та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_29 .
Після ухвалення судом рішення від 06.01.2025 року у справі № 209/4221/21 відповідач ОСОБА_1 намагався попасти до квартири, але третя особа ОСОБА_3 не впускав з матір`ю – позивачем по справі, внаслідок чого відповідач з дружиною зверталися з заявою до ВП № 1 КРУП ГУНП в Дніпропетровській обл. за № 44.1/26-8509 від 19 жовтня 2021 року(а.с.46).
Суд не бере до уваги доводи представника позивача , що акт про проживання № 665 від 29 жовтня 2024 року , відповідно до якого ОСОБА_1 дійсно зареєстрований та проживає за вказаною адресою з 1993 року та по теперішній час , спростовується копією акту № 201 , виданого КП Кам`янської міської ради «Добробут» 27 травня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 2015 року та по теперішній час. , про що підтверджують сусіди ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , допитані у судовому засіданні як свідки, , тому, що акт про проживання № 665 від 29 жовтня 2024 року був предметом дослідження як доказ при ухваленні рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.01.2025 року у справі № 209/4221/21 та судом вже була надана оцінка цьому доказу.
Суд зазначає, що позивачем не додано доказів матеріального навантаження на бюджет позивача у зв`язку з реєстрацією відповідача у квартирі по сплаті витрат на житлово-комунальні послуги , тому суд не бере до уваги ці доводи позивача.
З огляду на те, що відповідачу чинилися перешкоди у мешканні у житловому приміщенні, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , він не має у власності будь-якого іншого житла, матеріали справи не містять належних доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 не проживає у спірній квартирі без поважних причин або у зв`язку з втратою останнім інтересу до житла, з метою забезпечення захисту його прав та основоположних свобод, зокрема права на житло, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.61, 71, 72, 107 ЖК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 223, 258-259, 263-265, 274, 279, 280-284, 288-289 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлений 01 червня 2026 року.

Суддя     І.В. Корнєєва