Справа № 199/12527/25
(2/199/1046/26) 

РІШЕННЯ
Іменем України

11 червня 2026 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра в складі:
головуючого судді Богун О.О.
при секретареві Дубовик А.П.
за участі сторін:
представника позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за розпискою, індексу інфляції та 3% річних та зустрічними позовними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити певні дії , -

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення боргу за розпискою, індексу інфляції та 3% річних. 
Позовні вимоги вмотивовані тим, що 11 листопада 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (прізвище на момент укладення домовленості) було укладено письмовий договір позики у формі розписки, відповідно до якої позивачка, ОСОБА_3 передала ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 3 000 (три тисячі ) доларів США. Згідно з умовами зазначеної розписки, ОСОБА_5 , 1995 року народження, отримала від позивачки грошові кошти у сумі 3 000 (три тисячі) доларів США строком на три роки тобто до 11 листопада 2024 року. Надалі позивачці стало відомо, що ОСОБА_5 у зв`язку з укладенням шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_6 . Водночас, відповідно до норм цивільного законодавства України, така зміна не припиняє її обов`язків за договором позики особа боржника залишається тією ж самою. Проте, відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання про повернення грошової суми у розмірі 3 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01.09.2025 року складає - 123 960,90 гривень до 11 листопада 2024 року, передбачалось розпискою від 11 листопада 2021 року. Таким чином, станом на день подання позову у ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 існує заборгованість за договором позики у формі розписки на суму 3 000 доларів США, прострочення виконання якої настало 12.11.2024 року. З метою досудового врегулювання спору позивачка, ОСОБА_3 , направила лист вимогу від 09.07.2025 року про повернення коштів за розпискою на поштову та електронну адреси відповідача, який був отриманий останньою. 19 липня 2025 року засобами електронного зв`язку позивачкою було отримано відповідь в якій зазначається що «запропонований вами спосіб повернення коштів на ваш банківський рахунок з призначенням платежу «поповнення рахунку ОСОБА_3 » я розцінюю як такий, що не здатний забезпечити мені доказ належного виконання боргового зобов`язання. А тому, враховуючи повну відсутність моєї довіри до ваших слів, я не можу погодитись на такий спосіб повернення коштів.». Так, щодо зазначеного у відповіді призначення платежу «поповнення рахунку ОСОБА_3 », позивач зауважує, що відповідач має право самостійно визначити формулювання призначення платежу таким чином, щоб воно відповідало суті зобов`язання за розпискою. Тому використання подібних аргументів відповідачем, на думку позивача, виглядає як свідоме маніпулювання формулюваннями з метою уникнення виконання боргового зобов`язання та безпідставного відстрочення повернення коштів. Також позивач нагадує, що відповідно до умов домовленості у формі розписки ОСОБА_4 була зобов`язана повернути борг ще 11.11.2024 року, однак цього не зробила. Направлена позивачкою письмова вимога також не призвела до добровільного виконання зобов`язання. Така поведінка відповідача породжує сумніви у позивача щодо добровільності та підкріплює недовіру позивача до викладених у відповіді аргументів. За таких обставин, якщо ОСОБА_4 дійсно має намір повернути борг за розпискою, то єдиним ефективним способом захиту прав та законних інтересів як кредитора є звернення до суду. Станом на моент подання позову відповідачем не було в строк повернуто борг за розпискою від 11.11.2021 року. Позивач також зазначає що сума збитків від інфляції становить 12 131 (дванадцять тисяч сто тридцять одна гривня) 52 копійки, а сума відсотків за користування грошовими коштами за вказаний період складає 3 014 (три тисячі чотирнадцять гривень) 43копійки. Підсумовуючи вищенаведені розрахунки виходить, що основна заборгованість за розпискою складає 3 000 (три тисячі) доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01.09.2025 року складає 123 960 (сто двадцять три тисячі дев`ятсот шістдесят гривень) 90 копійок, інфляційні втрати 12 131 (дванадцять тисяч сто тридцять одна гривня) 52 копійки, 3% річних 3 014 (три тисячі чотирнадцять гривень) 43 копійки, що разом становить 139 106 (сто тридцять дев`ять тисяч сто шість гривень) 85 копійок.
Ухвалою суду від 22 вересня 2025 року справу прийнято до свого провадження та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
29 вересня 2025 року відповідач по справі ОСОБА_4 надала до суду заяву про перехід від спрощеного позовного провадження в загальне позовне провадження.
Ухвалою суду від 30 вересня 2025 року в задоволенні заяви про перехід від спрощеного позовного провадження в загальне позовне провадження - відмовлено.
08 жовтня 2025 року відповідач ОСОБА_4 надала до суду відзив на позовну заяву в якому зазначила наступне, вважає що позов по даній справі є необґрунтованим та безпідставним, адже жодних порушених чи невизнаних прав ОСОБА_3 зі сторони ОСОБА_4 в даній справі немає. Так 11.11.2021 року ОСОБА_4 перебуваючи у трудових відносинах з ОСОБА_3 уклала договір позики на 3 000 (три тисячі) доларів США що підтверджується розпискою наявною в даній справі. Одночасно з цим, покладаючись на сталі та взаємно довірливі трудові відносини ОСОБА_4 погодилася на пропозицію ОСОБА_3 щодо відпрацювання цих боргових коштів по розписці шляхом виконання трудових обов`язків, доручень та прохань роботодавця ОСОБА_3 протягом трьох років - до 11.11.2024 року без підвищення в цей період заробітної плати. Відтак між сторонами було досягнуто усних домовленостей щодо заліку праці ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу по розписці. З 11.11.2021 року і до 01.06.2023 року ОСОБА_4 добросовісно виконувала всі доручення ОСОБА_3 , жодних претензій до виконуваної роботи з боку останньої не було. З 01.06.2023 року ОСОБА_4 пішла на лікарняний у зв`язку з вагітністю та пологами, що підтверджується листком непрацездатності, серії АЛА №189966, при цьому продовжуючи виконувати окремі доручення ОСОБА_3 . В період з листопада 2023 року по грудень 2024 року, здійснюючи догляд за маленькою дитиною, в умовах війни, відключення світла та води, будучи внутрішньо переміщеною особою без рідних та близьких у м.Дніпро, ОСОБА_4 продовжувала виконувати окремі доручення ОСОБА_3 , періодично здійснювала представництво в суді як адвокат в режимі відео конференції, а також їздили в сусіднє місто для представництва інтересів в суді клієнта адвокатського об`єднання, керівником якого є Ричка Т.С., без отримання заробітної плати, тобто в рахунок відпрацювання боргу по розписці. Як до лікарняного у зв`язку з вагітністю і пологами, так і після - ОСОБА_3 неодноразово в телефонних розмовах визнавала належне відпрацюваня частини боргових зобов`язань, а саме півтора року (з 01.01.2022 по 01.06.2023 року) підтверджуючи те, що невідпрацьованою лишилася ще частина боргу - 1500 (одна тисяча п`ятсот) доларів США. 5 грудня 2024 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 сталася телефонна розмова, де остання через вагомі сімейні обставини не змогла більше їздити в сусіднє місто задля здійснення представництва інтересів в суді, і добросовісно ставлячись до усних домовленостей оформлених розпискою, ОСОБА_4 запропонувала повернути невідпрацьовану частину боргу грошима, оскільки подальше виконання доручень ОСОБА_3 з малою дитиною на руках та небезпечною обстановкою у місті було просто неможливим. У відповідь на пропозицію ОСОБА_4 щодо повернення частини боргу грошима, ОСОБА_3 взяла паузу та перетелефонувала наступного дня з повідомленням, що у такому разі, поверненню підлягає вся сума у розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США згідно розписки від 11.11.2021 року. Тобто, існуюче боргове зобов`язання набуло вимоги грошового повернення лише з 06 грудня 2024 року, коли кредитор ОСОБА_3 односторонньо змінила домовленості. До цієї дати існували домовленості та поведінка сторін, яка створила для ОСОБА_4 обґрунтоване переконання у відсутності необхідності грошового повернення 11.11.2024 року. З 07 грудня 2024 року до липня 2025 року жодних дзвінків чи повідомлень від ОСОБА_3 не було. Лише 10 липня 2025 року на електронну адресу ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 вимогу про повернення грошових коштів за договором позики у розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США шляхом поповнення банківського рахунку за реквізитами IBAN: НОМЕР_1 з призначенням платежу «поповнення рахунку ОСОБА_3 ». З метою уникнення судових тяжб та додаткових платежів у зв`язку з судовим процесом, ОСОБА_4 у своїй відповіді на вимогу ОСОБА_3 від 19.07.2025 року погодилася повернути кошти в повній сумі згідно розписки від 11.11.2021 року, але з дотриманням законодавчо встановленої процедури згідно ст.545 ЦК України. Поряд з цим, ОСОБА_4 просила повідомити час та місце для приймання виконання боргового зобов`язання, а з тим і для повернення ОСОБА_4 оригіналу розписки від 11.11.2021 року та видачі розписки про відсутність будь-яких фінансових претензій до останньої. Тобто, фактично, досудова вимога ОСОБА_3 від 09.07.2025 року була задоволена ОСОБА_4 в повному обсязі, борг визнаний в тому розмірі, який вказаний у вимозі, проте з застереженням слідкувати саме законній процедурі повернення боргу оскільки ОСОБА_3 раніше вже продемонструвала, чого варті усні домовленості між сторонами і її слова щодо відпрацювання частини боргу. На підставі викладеного просить суд відмовити в задоволенні позову.
08 жовтня 2025 року ОСОБА_4 надала до суду зустрічну позовну заяву в якій підтвердила всі обставини викладені в позові ОСОБА_3 та просила суд зобов`язати ОСОБА_3 прийняти виконання бргового зобов`язання від ОСОБА_4 з одночасним поверненням останній борговогу документу від 11.11.2021 року та видачею ОСОБА_4 розписки про одержання виконання зобов`язання та відсутність будь-яких фінансових претензій.
15 жовтня 2025 року від ОСОБА_3 на адресу суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву в якому вона зазначила що вважає усі наведені аргументи ОСОБА_4 лише емоційними твердженнями, спробою вплинути на суд шляхом викликання співчуття та спотворення фактичних обставин справи з боку ОСОБА_4 . Також зазначає що наявна розписка яка підтверджує факт існування боргового зобов`язання, визначає його початок і кінцевий строк виконання. Відповідно обов`язок боржника полягає у належному виконанні цього зобов`язання, а саме у поверненні боргу в повному обсязі. Вважає що ОСОБА_4 не надала жодного належного письмового доказу на підтвердження своїх висновків, тому всі її пояснення слід розцінювати як безпідставні припущення, спрямовані на ухилення від виконання власного грошового зобов`язання. Враховуючи наведене ОСОБА_3 просить суд відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви.
20 жовтня 2025 року ОСОБА_4 надала до суду відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву в якому зазначила що не погоджується із твердженнями ОСОБА_3 оскільки як вона зазначає жодних заперечень до суми боргу немає, спір стосується саме способу повернення коштів та ОСОБА_4 наполягає на тому, що кредитор ОСОБА_3 не наділена повноваженнями чи правами щодо обрання способу отримання боргових коштів, чи то через суд чи на банківський рахунок без подальшого повернення боргового документу. Для Судового втручання повинні бути підстави - порушене чи не визнане право, проте в даній справі таких підстав немає.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 просила задовольнити первісний позов та відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічну позовну заяву.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Правом на звернення до суду за захистом наділена кожна особа у випадку порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, принцип чого закріплений ст. 3 ЦПК України.
Відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.
Обов`язок доказування статтею 60 ЦПК України покладено на сторону, яка посилається на доказувані обставини як на підставу своїх вимог та заперечень.
Судом встановлено, що 11.11.2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (прізвище на момент укладення домовленості) було укладено Договір позики у формі розписки.
Відповідно до розписки ОСОБА_3 передала ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США.
Зазначені грошові кошти, а саме 3 000 (три тисячі) доларів США були передані в момент підписання розписки. Тобто, Позивач в повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання за розпискою.
Відповідно до розписки, позика надавалась строком на три роки, тобто до 11.11.2024 року.
Станом на день подачі цієї позовної заяви борг Позичальником не сплачений. Відповідно до курсу долара США до української гривні за курсом НБУ станом на 01.09.2025 року заборгованість становить 123 960 (сто двадцять три тисячі дев`ятсот шістдесят гривень) 90 копійок.
09.07.2025 року Позивач направив на адресу Відповідача лист-вимогу про повернення грошових коштів.
Отримавши лист-вимогу Відповідач грошові кошти не повернув, а направив лист у відповідь, у якому було зазначено про те, що «запропонований Вами спосіб повернення коштів на Ваш банківський рахунок з призначенням платежу «поповнення рахунку ОСОБА_3 », я розцінюю як такий, що не здатний забезпечити мені доказ належного виконання боргового зобов`язання.
Тобто, у Договорі позики сторони чітко визначили суму грошових коштів, що підлягає поверненню, та визначили строк їх повернення.
Оскільки на вимоги позивача відповідач заборгованість не погасив, від виконання своїх зобов`язань ухиляється, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.
У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: "за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки".
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: "за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки".
За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами якого позивач передав відповідачу ОСОБА_4 зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у строк, визначений умовами й у визначений спосіб, що підтверджується умовами розписки.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підтвердження чого посвідчують своїми підписами, що відповідає даним правовідносинам.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За договором позики, відповідно до статті 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Так, ст. 1046 ЦК України чітко передбачені істотні умови договору позики: він є публічним, іменним, двостороннім, реальним, платним. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менша як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, що не суперечить даним правовідносинам.
Позивач згідно даних зобов`язальних правовідносин належним чином виконав умови договору позики - передав відповідачу зазначену суму, а відповідач зобов`язання уцілому не виконав, у визначений термін борг не повернув.
За таких обставин, та з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума позики згідно розписки від 11.11.2021 року у розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.09.2025 року складає 123 960 (сто двадцять три тисячі дев`ятсот шістдесят гривень) 90 копійок.
Щодо зустрічної позовної заяви, суд зазначає що вона не підлягає задоволенню оскільки вимоги заявлені ОСОБА_4 є похідними до первісного позову, тому часткове задоволення позову ОСОБА_7 до ОСОБА_4 є тим самим виконанням рішення та позовних вимог які заявлені в зустрічні позовній заяві. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 391 (одна тисяча триста дев`яносто одна гривня) 10 копійок. 
Керуючись ст. ст.12,13,89,141,158,259,263,264,265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за розпискою, індексу інфляції та 3% річних - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) заборгованість за розпискою від 11 листопада 2021 року укладеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01.09.2025 року складає 123 960 (сто двадцять три тисячі дев`ятсот шістдесят гривень) 90 копійок та три відсотки річних у розмірі 3 014 (три тисячі чотирнадцять гривень) 43 копійки, що разом становить 126 975 (сто двадцять шість тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять гривень) 33 копійки.
Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) судові витрати по сплати судового збору в розмірі 1 391 (одна тисяча триста дев`яносто одна гривня) 10 копійок.
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.О. Богун

11.06.2026