ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/1951/24 Головуючий суддя І інстанції Попова В. О.
Провадження № 22-ц/818/538/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :
головуючого Яцини В.Б.,
суддів колегії Пилипчук Н.П., Мальованого Ю.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Заруцького Руслана Михайловича на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 14 квітня 2025 року у справі № 644/1951/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1954744 від 25.05.2021 у розмірі 16 400,00 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн, а також та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 500,00 грн.
Позовна заява мотивована тим, що 25.05.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1954744, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 
Підписуючи Договір, відповідач підтвердив, що ознайомився з усіма його умовами, повністю їх розуміє, погоджується з ними та зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Зазначені Правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні статей 641, 644 ЦК України щодо укладення кредитного договору та визначають порядок і умови кредитування, права й обов`язки сторін, а також іншу інформацію, необхідну для укладення такого договору.
Відповідно до п.1.2 Договору, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором, на таких умовах: сума кредиту - 5 000 грн 00 коп.; дата надання кредиту - 25.05.2021; строк кредитування - 30 днів; валюта кредиту - UAH; цільове призначення кредиту - на споживчі потреби; стандартна процентна ставка - 1,90 % на день.
Відповідно до п.1.1 Договору, його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої клієнту надається через вебсайт www.credit7.ua або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється в особистому кабінеті в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», зокрема шляхом перевірки коду, надісланого на номер мобільного телефону клієнта, та/або пароля для входу до особистого кабінету. Клієнт самостійно забезпечує технічні та комунікаційні ресурси, необхідні для доступу до вебсайту та ІТС Товариства.
Згідно з п.2.1 Договору, кредит надається товариством в межах дії Договору про надання коштів шляхом кредитування у безготівковій формі та перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки клієнта. 
На підтвердження виконання товариством зобов`язань за Договором щодо перерахування кредитних коштів позивач надав лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №2643_230818151647 від 18 серпня 2023 року, відповідно до якого 25.05.2021 на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 5 000 грн 00 коп. за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 , що є доказом видачі кредитних коштів. 
24.12.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено Договір факторингу №02-24122001, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в Реєстрі боржників.
Відповідно до Реєстру боржників від 24.12.2021 до Договору факторингу №02-24122001 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 . 
Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором, станом на 19.02.2022 загальний розмір заборгованості становить 16 400,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5 000,00 грн та простроченої заборгованості за процентами в розмірі 11 400,00 грн.
На виконання вимог ч.4 ст.16 ЗУ «Про споживче кредитування» позивачем на адресу ОСОБА_1 була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором №1954744 від 25.05.2021, проте станом на дату подання позову зазначена вимога залишена відповідачем без виконання.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 14 квітня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1954744 від 25.05.2021 у розмірі 16 400,00 грн, з яких: 5 000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 11 400,00 грн - сума заборгованості за процентами.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник відповідача - адвокат Заруцький Р.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 14 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ».
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю нормам матеріального права та правовим позиціям Верховного Суду, а також неповним з`ясуванням обставин справи та відсутністю підтвердження належними і допустимими доказами обставин, які суд вважав встановленими.
Зазначає, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів проходження відповідачем ідентифікації та верифікації, ознайомлення з умовами кредитування, акцептування кредитного договору шляхом використання одноразового ідентифікатора відповідно до вимог законодавства України, а також підтвердження підписання кредитного договору в електронній формі.
Крім того, вказує на відсутність у матеріалах справи належно оформленої заяви на отримання кредиту та будь-яких документів, що підтверджують особу позичальника як отримувача кредитних коштів.
Наголошує, що саме лише зазначення в кредитному договорі персональних даних відповідача не підтверджує проходження ним верифікації та ідентифікації відповідно до вимог законодавства за відсутності копій (електронних або паперових) документів, що підтверджують електронну ідентифікацію особи.
Незважаючи на це, суд першої інстанції встановив факт укладення Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1954744 від 25.05.2021 між  ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна», правонаступником якого є ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», з дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Зазначає, що висновок суду першої інстанції про доведеність отримання відповідачем кредитних коштів та розміру заборгованості за кредитним договором не ґрунтується на належних, допустимих та достатніх доказах.
Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутній меморіальний ордер про перерахування коштів. Натомість позивачем надано лише лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 18.08.2023 та виписку з особового рахунку за кредитним договором №1954744 від 25.05.2021, які не підтверджують факту видачі кредитних коштів та не є первинними бухгалтерськими документами.
Зазначені документи не містять даних, що дають змогу встановити власника рахунку/картки, повний номер картки або факт перерахування коштів саме відповідачу, а лист фактично підтверджує лише інформаційну взаємодію між фінансовими установами.
Просить врахувати, що виписка з рахунку є внутрішнім документом фінансової установи та не відповідає вимогам до первинних документів, визначених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та нормативними актами НБУ, а тому не може вважатися належним і допустимим доказом видачі кредиту.
Робить висновок, що за відсутності належних доказів перерахування коштів та ідентифікації платіжного інструменту доводи позивача про надання кредиту та наявність заборгованості є недоведеними.
Судові витрати відповідача у апеляційному суді складаються зі сплаченого судового збору у розмірі 3 633,60 грн.

У додаткових поясненнях представник позивача Пархомчук С.В. просить апеляційну скаргу представника відповідача залишити без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 14 квітня 2025 року - залишити без змін.
Вказує, що апеляційна скарга є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Наголошує, що договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідачем на вебсайт за допомогою логіна і пароля кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено.
Вказує, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Просить врахувати, що кредитні кошти були надані позичальнику в безготівковій формі на банківську картку, зазначену при укладенні договору. Ідентифікація позичальника здійснюється банком-емітентом картки. Доступ до виписок має лише банк-емітент і сам відповідач, оскільки ця інформація є банківською таємницею, а кредитор доступу до неї не має. Відповідач, маючи повний доступ до свого рахунку, міг надати докази відсутності зарахування коштів або неналежності рахунку, однак таких доказів суду не надано.
Робить висновок, що первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору, здійснивши перерахування кредитних коштів на банківську платіжну картку № НОМЕР_3 , реквізити якої були надані самим позичальником. Факт зарахування коштів підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 18.08.2023, який міститься в матеріалах справи, а тому позивачем в повній мірі доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів та наявність заборгованості.
Щодо нарахування відсотків вказує, що відповідно до умов укладеного кредитного договору нарахування відсотків здійснювалося за кожен день користування кредитом, тобто умовами договору не передбачена відповідальність за неналежне виконання зобов`язання позичальником згідно зі ст.625 ЦК України.
Разом з цим зазначає, що судом першої інстанції не допущено порушень норм матеріального та процесуального права, а справу розглянуто з повним з`ясуванням фактичних обставин.

Крім того, від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких він наполягає на задоволенні апеляційної скарги, зазначаючи, що позивач не надав належних доказів перерахування відповідачу кредитних коштів та їх отримання останнім.
Також вказує, що позивач не заявляв клопотань про витребування доказів щодо належності відповідачу карткового рахунку та надходження на нього коштів, а долучені до позову лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та виписка з особового рахунку є внутрішніми документами фінансових установ і не підтверджують факту перерахування кредитних коштів відповідачу та наявності заборгованості.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення боргу в сумі меншій ніж тридцять розмірів прожиткового мінімуму. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів у межах, визначених ст.367 ЦПК України, дослідила матеріали справи, обговорила доводи апеляційної скарги й дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно з п.п.1-4 ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1954744 від 25.05.2021 був укладений належним чином у встановленому законодавством порядку, оскільки він був укладений на сайті позикодавця і відповідач підписав його одноразовим ідентифікатором С445.
Суд відхилив заперечення представника відповідача, викладені у відзиві, щодо відсутності належних доказів на підтвердження факту укладення  ОСОБА_1 . Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1954744 від 25.05.2021 з ТОВ «Лінеура Україна», оскільки вони спростовуються дослідженими у справі доказами, а саме: довідкою про ідентифікацію клієнта ТОВ «Лінеура Україна» -  ОСОБА_1 , кредитним договором №1954744 від 25.05.2021, підписаним  ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором, та випискою з особового рахунку за кредитним договором.
Крім того, суд зазначив, що матеріалами справи підтверджений факт відступлення права грошової вимоги ТОВ «Лінеура Україна» на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» до боржника ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.
Враховуючи, що ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за вищевказаним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, а відповідач своїх зобов`язань не виконав, не погасив кредитну заборгованість та не сплатив проценти за користування кредитними коштами, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі.

Разом з тим, хоча матеріалами справи підтверджується факт укладення між сторонами кредитного договору, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції, оскільки позивач не довів належними та достатніми доказами факт перерахування відповідачу кредитних коштів на виконання умов цього договору, щодо чого відповідач заперечував як у суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі, у зв`язку з чим не підтверджено виникнення у первісного кредитора права вимоги до відповідача та, відповідно, його подальший перехід до позивача за договором факторингу.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.05.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1954744.
Відповідно до п.1.1 Договору, його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої клієнту надається через вебсайт www.credit7.ua або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється в особистому кабінеті в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», зокрема шляхом перевірки коду, надісланого на номер мобільного телефону клієнта, та/або пароля для входу до особистого кабінету.
Відповідно до п.1.2 Договору, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором, на таких умовах: сума кредиту - 5 000 грн 00 коп.
Відповідно до п.1.3 Договору, строк кредиту становить 30 днів. Детальні строки повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені Договором. Строк кредиту може бути продовжено в порядку та на умовах, визначених у розділі 4 цього Договору.
Згідно з п.1.4.1 Договору, стандартна процентна ставка становить 1,90 % на день та застосовується: у межах строку кредиту, зазначеного в п.1.3 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою клієнта відповідно до п.4.1 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація відповідно до п.4.2 Договору.
Відповідно до п.п.1.5, 1.6 Договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору становить: за стандартною ставкою - 24079,41 % річних, за зниженою ставкою - 24079,41 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору становить: за стандартною ставкою - 7 850 грн 00 коп., за зниженою ставкою - 5 015 грн 00 коп.
Згідно з п.2.1 Договору, кредит надається товариством в межах дії Договору про надання коштів шляхом кредитування у безготівковій формі та перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки клієнта.
Згідно з п.2.4 Договору, кредит вважається наданим у день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, зазначеними в п.2.1 Договору.
Відповідно до п.10.7 Договору, цей Договір укладається шляхом направлення його тексту, підписаного з боку товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиском печатки товариства, відтвореними засобами копіювання, до особистого кабінету клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворюється шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного випадку використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ІТС Товариства та/або зазначений у цьому Договорі. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання цього Договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору.
Порядок обчислення (нарахування) процентів, пролонгації, порядок повернення кредиту та сплати процентів, а також права та обов`язки сторін обумовлені в підписаному сторонами Договорі.
Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що перед його укладенням йому була надана в чіткій та зрозумілій формі інформація: а) зазначена в ч.ч.1, 3 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на вебсайті; б) за спеціальною формою (Паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування». Він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна», які розміщені на вебсайті та затверджені наказом №07-ОД від 19.02.2020, повністю їх розуміє, погоджується з ними та зобов`язується неухильно їх дотримуватися (п.10.9 Договору).
До матеріалів справи долучено копію Паспорта споживчого кредиту «Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма)», в якому зазначені умови кредитування, аналогічні викладеним у Договорі про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1954744 від 25.05.2021.
Сторонами також підписано Додаток №1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1954744 від 25.05.2021, згідно з яким погоджено Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
З тексту Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1954744 від 25.05.2021 вбачається, що він підписаний ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором С445 відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
ТОВ «Лінеура Україна» довідкою про ідентифікацію підтвердило, що клієнт ОСОБА_1 , з яким укладено Договір №1954744 від 25.05.2021, ідентифікований ТОВ «Лінеура Україна», акцепт Договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): здійснювалось в ІТС https://credit7.ua/. Одноразовий ідентифікатор - С445, час відправки - 25.05.2021 о 5:01:10, номер телефону - НОМЕР_4 .
Таким чином, суд дійшов висновку, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у ТОВ «Лінеура Україна» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовилися укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Матеріали справи свідчать про те, що у даному випадку кредитний договір був укладений в електронній формі.

Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Зокрема, у ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Згідно із п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує особа, що прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, який надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 Закону).

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).

Згідно із ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12 ст.11 Закону).

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин):

електронного підпису відповідно до вимог Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вищевказаного законодавства вбачається, що укладення договорів в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи (ч.13 ст.11 Закону).

Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 , уклавши кредитний договір №1954744 від 25.05.2021 в електронній формі шляхом підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором - С445, погодився з умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту. Відтак укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, а тому цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Електронний підпис, призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, та накладається за допомогою особистого ключа і перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Оскільки кредитний договір укладений шляхом накладення електронного підпису відповідача, який ідентифікує його особу, він вважається укладеним.

При цьому суд правильно встановив, що кредитний договір №1954744 від 25.05.2021 був підписаний зі сторони відповідача з використанням одноразового ідентифікатора - С445, оскільки такі обставини відповідають матеріалам справи, зокрема підтверджуються довідкою про ідентифікацію клієнта ТОВ «Лінеура Україна» -  ОСОБА_1 , долученою представником позивача до позовної заяви.

Відповідач чи його представник не надали суду доказів щодо спростування зазначеного доказу.

Згідно з абзацом 2 частини 2 статті 639 ЦК України, договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження його згоди з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Без отримання листа на електронну пошту чи SMS-повідомлення, без входу на вебсайт товариства за допомогою логіна та пароля особистого кабінету або без обміну електронними документами (офертою та акцептом) укласти договір між позичальником і кредитором в електронній формі неможливо. У цьому полягає особливість укладення договору в електронній формі.

Відповідно до принципу змагальності, позивач має довести, що зазначені події (обставини) дійсно мали місце у відповідній послідовності та порядку, як це зазначено ним у позовній заяві. Лише після доведення факту укладення договору у відповідача виникає обов`язок спростування цих обставин.

Так, відповідно до ст.100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Таким чином, кредитний договір був укладений на сайті позикодавця та підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором - С445, отриманим у SMS-повідомленні на номер його мобільного телефону.

Без отримання SMS-повідомлення та без здійснення входу на сайт товариства зазначений кредитний договір між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна» не був би укладений.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19; від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20; від 02 листопада 2021 року у справі №243/6552/20, які відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Отже, відповідно до вимог ч.6, ч.8 ст.11 та ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» суд першої інстанції правильно встановив доведеним факт того, що відповідач ознайомився та погодився з умовами кредитного договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов щодо суми кредиту, строків кредитування, сплати відсотків за користування кредитом, розміру і типу процентних ставок та уклали в належній формі кредитний договір, з чим погоджується і колегія суддів.

Відтак позивач, відповідно до покладеного на нього процесуального обов`язку доказування, надав належні та допустимі докази, які підтверджують, що між сторонами було узгоджено використання позичальником відповідного одноразового ідентифікатора як його підпису у порядку та формі, передбачених законом.

У зв`язку з цим посилання представника відповідача на те, що матеріали справи не містять жодних підтверджень того, що кредитний договір був укладений сторонами в порядку, передбаченому законом, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки спростовуються наведеними судом обставинами та дослідженими доказами.

Доводи апеляційної скарги про відсутність оригіналу кредитного договору та невідповідність наданої копії вимогам законодавства також є безпідставними.

Кредитний договір укладений в електронній формі шляхом підписання одноразовим ідентифікатором, отриманим відповідачем у SMS-повідомленні на зазначений ним номер телефону.

Відповідно до положень статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний електронним підписом, у тому числі одноразовим ідентифікатором, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього електронним підписом є оригіналом такого документа.

Отже, з огляду на правову природу електронного договору, відсутність паперового примірника з власноручними підписами сторін не свідчить про його неукладеність чи недійсність, оскільки законом прямо передбачено можливість укладення договорів у письмовій (електронній) формі.

Таким чином, твердження про неналежність поданої електронної копії як доказу укладення кредитного договору є безпідставними та не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин та погодження ними усіх істотних умов кредитування.

Водночас представник відповідача в апеляційній скарзі посилається на те, що у матеріалах справи відсутні докази перерахування коштів за кредитним договором.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.265 ЦПК України, у мотивувальній частині рішення зазначаються: мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Суд першої інстанції, всупереч вимогам ст.ст.89, 265 ЦПК України, в оскаржуваному рішенні не надав належної оцінки запереченням представника відповідача, висловленим у відзиві на позовну заяву, щодо відсутності належних та достатніх доказів видачі та отримання кредитних коштів відповідачем. Зазначені доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції вважав доведеним, що первісний кредитор - ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором, що підтверджується випискою з особового рахунку ОСОБА_1 . Оскільки ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у нього за кредитним договором утворилася заборгованість, яка, згідно з наданою представником позивача випискою, становить 16 400,00 грн, зокрема: 5 000,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 11 400,00 грн - прострочена заборгованість за процентами.

Дійсно, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів видачі та отримання кредитних коштів відповідачем, що зазначалося представником відповідача у відзиві на позов, але було залишено без уваги судом першої інстанції всупереч ст.ст.89, 265 ЦПК України.

На підтвердження надання 25.05.2021 відповідачу кредитних коштів у розмірі 5 000,00 грн позивачем надано суду виписку з особового рахунку за кредитним договором №1954744 від 25.05.2021.

Згідно з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі №161/16891-15 (провадження №61-517св18) про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк зобов`язаний довести отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, установлених договором, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до зазначеної норми Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з п.62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або надсилання клієнту.

Відтак виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, що може бути доказом і який суд має оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів щодо реального виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі №175/35/16-ц, від 04 вересня 2024 року у справі №426/4264/19.

Проте ні з наданої позивачем виписки з особового рахунку за кредитним договором, ні з інших наявних у матеріалах справи доказів, відповідно до обов`язкових у таких випадках стандартів бухгалтерського обліку, неможливо встановити, що даний переказ стосується саме відповідача. Зокрема, зазначена виписка створена самим позивачем, є похідним, обробленим документом, складеним на підставі первинних даних, а не первинним документом бухгалтерського обліку у розумінні ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а відтак не може вважатися належним та достовірним доказом наявності та розміру заборгованості.

У зв`язку з цим колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що у справі відсутні належні докази перерахування та отримання відповідачем кредиту в розмірі 5 000,00 грн за Договором №1954744 від 25.05.2021.

Лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 18.08.2023, на який посилається позивач як на підтвердження здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів ОСОБА_1 , відсутній у матеріалах справи, а тому не може бути оцінений судом як належний та допустимий доказ факту перерахування кредитних коштів відповідачу. Суд першої інстанції всупереч вимогам ст.89 ЦПК України не звернув уваги, що за відсутності такого документу не можна вважати доведеним факт надання первинним кредитором кредитних коштів позичальнику. Внаслідок цього слід визнати, що Договір факторингу №02-24122001 є безпредметним, а тому позивач не довів наявність у нього права вимоги.

Інших доказів на підтвердження перерахування коштів згідно з Договором №1954744 від 25.05.2021 на платіжну банківську картку позичальника позивачем, всупереч визначеним у ст.ст.12, 81 ЦПК України процесуальним обов`язкам, до суду не було надано.

Крім того, наявні в матеріалах справи докази не містять повної інформації про номер платіжного засобу, на який, згідно з доводами позивача, було перераховано суму кредиту, що не дозволяє належним чином ідентифікувати його належність саме відповідачу.

Водночас слід зазначити, що позикодавець, надаючи фінансові послуги та зважаючи на особливості укладення таких видів договорів, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», був зобов`язаний вести облік наданих позичальникам коштів.

Таким чином, за відсутності таких належних первинних документів суд позбавлений можливості перевірити реальність господарських операцій, у тому числі факт виконання позичальником умов кредитного договору: надання позичальником та отримання відповідачем кредитних коштів, у зв`язку з чим доводи представника позивача щодо наявності заборгованості та невиконання позичальником умов кредитного договору є недоведеними.

Відтак апеляційний суд вважає недоведеною позивачем наявність у ОСОБА_1 заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі, зазначеному у розрахунку заборгованості.

Додатки до позовної заяви без належним чином оформленої банківської виписки з особового рахунку ОСОБА_1 або платіжної інструкції, яка має інформацію про її виконання банком, не підтверджують у достатній мірі факт надання позичальником відповідачу кредитних коштів, який має юридичне значення у контексті вказаної норми - ст.1054 ЦК України.

Посилання представника позивача на ненадання відповідачем доказів відсутності зарахування коштів на картку або неналежності йому рахунку є безпідставним, оскільки відповідно до ст.81 ЦПК України обов`язок доказування факту перерахування та отримання кредитних коштів покладається на позивача. 

Вимога до відповідача доводити факт неотримання коштів є застосовною лише після доведення позивачем факту перерахування кредитних коштів і за своїм змістом фактично означає покладення обов`язку доказування негативного факту, що суперечить засадам цивільного судочинства та принципу змагальності сторін.

При цьому суд апеляційної інстанції у даному випадку позбавлений підстав самостійно збирати докази, тоді як клопотань від позивача про витребування таких доказів, як це передбачено ЦПК України, до суду не надходило.

Позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами щодо доведеності позовних вимог і, відповідно, несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №755/18920/18.

За відсутності таких доказів суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на недоведеність реального характеру кредитного договору, у позивача відсутнє належним чином підтверджене право вимоги. Відповідно до статей 512, 514, 1077 ЦК України, відступлення права вимоги (факторинг) є похідним від основного зобов`язання, а відтак відсутність належно підтвердженого первісного зобов`язання виключає виникнення у фактора права вимоги до боржника.

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції слід скасувати відповідно до п.п.2-4 ч.1 ст.376 ЦПК України та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, згідно зі ст.141 ЦПК України з ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 633,60 грн, сплачений за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Заруцького Руслана Михайловича задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 14 квітня 2025 року скасувати.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1954744від 25.05.2021 у розмірі 16 400,00 грн - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» (юридична адреса: м.Київ, вул.Кирилівська, буд.82, офіс 7, ЄДРПОУ 42228158) на користь ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , реєстрація місця проживання/перебування: АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 3 633,60 грн, сплачений за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 22 червня 2026 року.
Головуючий В.Б. Яцина.

Судді  Н.П. Пилипчук

Ю.М. Мальований.