Справа № 357/13758/25
Провадження № 2/357/564/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі - головуючий суддя Цуранов А.Ю., при секретарі Козубенко Я.С.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КСАС І В» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацію витрат на відрядження,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2025 позивач ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, в якому просив суд: 1) визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ «КСАС І В» № 17-к від 25.07.2025 про звільнення ОСОБА_2 з посади водія автотранспортних засобів; 2) поновити ОСОБА_2 на посаді водія автотранспортних засобів у ТОВ «КСАС І В» з 25.07.2025; 3) стягнути з ТОВ «КСАС І В» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу від дати звільнення по дату постановлення судового рішення про поновлення на роботі; 4) стягнути з ТОВ «КСАС І В» на користь ОСОБА_2 компенсацію витрат на відрядження за періоди: 06.05.2025 – 16.05.2025; 16.05.2025 – 05.06.2025; 05.06.2025 – 13.06.2025; 13.06.2025 – 24.06.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 01.05.2025 обіймав посаду водія автотранспортних засобів ТОВ «КСАС І В». Протягом виконання трудових обов`язків у період з 06.05.2025 по 24.06.2025 позивач перебував у відрядженнях, що включали міжнародні рейси, зокрема до Республіки Польща та своєчасно подавав звіти про витрати на відрядження, однак відповідач не компенсував ці витрати. 24.06.2025 позивач прибув до офісу ТОВ «КСАС І В» після виконання чергового рейсу, однак зіткнувся з діями відповідача, які перешкоджали виконанню його трудових обов`язків. Зокрема, співвласник підприємства вимагав від позивача написати заяву про звільнення за угодою сторін без зазначення дати, а після відмови позивача – заявив вимогу до нього покинути територію підприємства. При цьому, перешкоджав позивачеві зібрати особисті речі з робочого місця. Ці дії спричинили необхідність виклику поліції для фіксації порушень. 25.06.2025 позивач намагався повернутися до виконання трудових обов`язків, надіславши повідомлення про свою присутність на робочому місці о 08:45 год. та прибувши до офісу. Проте відповідач не надав позивачу жодних розпоряджень чи завдань, що свідчить про продовження практики недопуску до роботи. Того ж дня увечері позивач виїхав до м. Біла Церква, де зареєстрований за місцем проживання через відсутність житла в м. Луцьк та неможливістю продовження роботи в умовах перешкод з боку відповідача. З 26.06.2025 по 09.07.2025 позивач перебував у стані тимчасової непрацездатності, про що своєчасно повідомив відповідача. 02.07.2025 позивач подав заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати з 03.07.2025 по 30.07.2025. Заява була доставлена відповідачу поштовим відправленням 14.07.2025 разом із заявою про звільнення за власним бажанням. Однак, 25.07.2025 відповідач видав наказ № 17-к про звільнення позивача за прогул. Позивач вважає це звільнення незаконним, тому звернувся до суду за захистом.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи, справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю.
05.09.2025 ухвалою судді позов ОСОБА_1 залишено без руху з підстав його невідповідності ст. 175, 177 ЦПК України та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви терміном п`ять днів з дня отримання копії ухвали..
12.09.2025 ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд (судове засідання) в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи 14.10.2025, витребувано від ТОВ «КСАС І В»: 1) копії наказів (розпоряджень) про направлення ОСОБА_2 у відрядження за періоди: 6-16 травня 2025 року, 16 травня - 5 червня 2025 року, 5-13 червня 2025 року, 13-24 червня 2025 року; 2) копії звітів про виконання відряджень, поданих ОСОБА_2 за вказані періоди; 3) копії документів, що підтверджують витрати на відрядження (рахунки, квитанції, чеки тощо), подані ОСОБА_2 до бухгалтерії; 4) копії розрахунків компенсацій за відрядження ОСОБА_2 , якщо такі проводились; 5) копії документів, що підтверджують службові обов`язки ОСОБА_2 під час відряджень (маршрутні листи, путівки, журнали обліку тощо); 6) копію наказу ТОВ «КСАС І В» № 1 від 01.01.2025; 7) копію положення про оплату праці в ТОВ «КСАС І В» за період з травня по липень 2025 року; 8) довідку про нараховану та виплачену заробітну плату ОСОБА_2 з 01.05.2025 по 25.07.2025 із зазначенням середньодобової заробітної плати; 9) копії всіх актів про відсутність ОСОБА_2 на робочому місці за червень-липень 2025 року; 10) посадову інструкцію водія автотранспортних засобів, яка діяла для ОСОБА_2 у період з травня по липень 2025 року, із зазначенням дати її затвердження та підпису уповноваженої особи; 11) правила внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «КСАС І В», з якими позивач мав бути ознайомлений відповідно до ст. 29 КЗпП України, із додаванням відомостей про їх затвердження трудовим колективом; 12) організаційно-розпорядчі акти, що регулюють облік робочого часу та графіки роботи водіїв автотранспортних засобів за період з травня по липень 2025 року; 13) документи, що підтверджують компенсацію витрат на відрядження (добові, транспортні витрати тощо) за період з травня по липень 2025 року; 14) документи, що підтверджують виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_2 за період з 26 червня по 9 липня 2025 року. 
09.10.2025 від представника відповідача Книша А.С. через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позов, в обґрунтування якого вказано, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення. Під час виконання покладених трудових обов`язків позивач по телефону 18.06.2025 повідомив ТОВ «КСАС І В» про накладення штрафу працівниками поліції у місті Польща. Причиною накладення штрафу було виявлення плями працівниками поліції під днищем ТЗ. 24.06.2025 позивач прибув до гаража на ТЗ, де йому було повідомлено про необхідність проведення огляду на ямі та запропоновано на іншому ТЗ завершити рейс. Однак, позивач відмовився виконувати розпорядження директора і почав збирати речі з ТЗ. Під час збирання речей позивач викликав поліцію, оскільки вважав, що керівник викрав його закордонний паспорт, однак даний факт не підтвердився. Зрозумівши, що позивач не збирається виконувати покладені трудові обов`язки, йому було запропоновано надати копію закордонного паспорту з відмітками перетину кордону та підтверджуючі документи щодо понесених витрат для оформлення авансових звітів. Однак, позивач не надав документи, які підтверджують витрати на відрядження. Вказано, що причинною покидання території підприємства позивачем є небажання працювати та завершувати рейс на іншому ТЗ. У зв`язку з відсутністю позивача на робочому місці в період з 25.06.2025, йому на адресу проживання та прописки надісланий лист з проханням з`явитися на роботу та надати письмові пояснення про відсутність на роботі. За період з 25.06.2025 по 16.07.2025 позивачем не було надано будь-яких письмових пояснень щодо його відсутності на роботі. 14.07.2025 засобами поштового зв`язку ТОВ «КСАС І В» отримав заяву про розірвання трудового договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України та заяву про надання відпустки від позивача. 22.07.2025 на адресу проживання та прописки позивача були надіслані листи щодо розгляду вищевказаних заяв. 25.07.2025 позивача звільнено на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. В цей же день з ним проведенні розрахунки при звільнені та надіслані листи про ознайомлення зі звільненням та отримання трудової книжки. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.
14.10.2025 на адресу суду надійшли письмові докази у відповідь на ухвалу суду.
20.11.2025 позивач ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до суду із заявою про зміну підстав позову, обґрунтовуючи відсутністю конкретної адреси його робочого місця та мобінгом зі сторони роботодавця.
26.11.2025 від представника відповідача надійшли додаткові обґрунтування щодо заяви про зміну підстави позову. 
26.11.2025 в судовому засіданні суд на місці ухвалив прийняти до розгляду заяви по суті справи, витребувати від відповідача докази з урахуванням уточнень від сторін та відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача щодо визнання обов`язкової явки позивача.
15.12.2025 на адресу суду надійшли витребувані судом докази.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити, надав пояснення щодо відсутності відповідача приміщення за юридичною адресою. Позивачу не було визначено чіткого робочого місця. Також позивача не допускали до робочого місця, тому звільнення є незаконним. Вказує, що кошти на відрядження отримував перед поїздкою на картку, але він витратив більше, ніж йому видали. Різниця становить орієнтовно 38 000 грн. Вказує, що коли позивач був на лікарняному, йому поставили вимогу з`явитись за неіснуючою адресою. Він з`явився в село Струмівка, вул. Рівненська, 75, де його вигнали. Наполягає на тому, що з 24.06.2025 позивача не допускали до роботи і не надавали автомобіль. «Прометей» це організація, яку очолює представник позивача. 
Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, надав пояснення. Вказав, що внаслідок виявлених плям під авто позивачу було запропоновано інший автомобіль, від якого він відмовився, почав сварку та викликав поліцію. Він відмовився продовжувати рейс. Позивачу було запропоновано звільнитись за угодою сторін в кінці місяця, він сфотографував проект наказу, але потім не вийшов на роботу. Правил внутрішнього трудового розпорядку немає, є наказ про режим праці та штатний розпис. Кошти на відрядження виплачені позивачу перед відрядженням, але звіти щодо витрат подані неналежної форми. Сума на відрядження у розмірі 38 000 грн не підтверджена. Позивач мав право надіслати листа з поясненнями, однак не зробив цього. Про лікарняний відомо не було, а у наданні відпустки позивачу відмовлено. Процедура звільнення була дотримана. 
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд перейшов до стадії ухвалення рішення.
09.03.2026 суд на місці ухвалив поновити судовий розгляд.
06.04.2026 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, що не перешкоджає завершенню судом розгляду справи.
Позиції сторін суду зрозумілі. 
Дослідивши матеріали справи, надані позивачем відеозаписи, суд перейшов до стадії ухвалення рішення.
Судом встановлено наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «КСАС І В» є юридичною особою за основним видом економічної діяльності - 49.41 Вантажний автомобільний транспорт, керівником якого є Книш Андрій Степанович (а.с. 99-100 т. 1).
Місцезнаходженням Товариства згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є адреса: АДРЕСА_1 .
В матеріалах справи міститься нова редакція Статуту ТОВ «КСАС І В», затверджена протоколом загальних зборів учасників № 6 від 06.03.2025 (а.с. 104-109 т. 1). 
Наказом ТОВ «КСАС І В» № 1-ОД від 31.12.2024 затверджено структуру і штатну чисельність відповідача з 01.01.2025 загальною кількістю штатних одиниць 14, в тому числі 7 посад водіїв автотранспортних засобів з посадовими окладами 20 100 грн (а.с. 65-67 т. 2). 
З 01.01.2025 на ТОВ «КСАС І В» встановлено 8-ми годинний робочий день з 08:30 год. до 17:30 год. (13:00 год. - 14:00 год. обідня перерва, вихідні: субота, неділя, що затверджено наказом № 1-ОС від 31.12.2024 (а.с. 210 т. 1).
З 01.05.2025 відповідачем установлено розмір добових при відрядженнях за кордон у розмірі 40 євро за кожен календарний день такого відрядження за офіційним обмінним курсом гривні до євро, установленого НБУ, з 01.06.2025 - 20 євро, що підтверджується наказами № 2-ОД від 30.04.2025 та 3-ОД від 30.05.2025 відповідно (а.с. 211 т. 1).
01.05.2025 ОСОБА_1 прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів Товариства з обмеженою відповідальністю «КСАС І В» з посадовим окладом 20 100 грн, що вбачається з копії заяви позивача від 30.04.2025, наказу № 14-к від 30.04.2025 та трудового договору № 01/05-25/3 від 01.05.2025 (а.с. 23-24, 136, 180-181 т. 1). 
Відповідно до п. 2 вказаного трудового договору, працівник зобов`язаний керувати автомобілем, здійснювати заправку, перевіряти технічний стан, усувати несправності і пошкодження, виконувати регульовані роботи, утримувати автомобіль у чистоті і порядку, нести повну матеріальну відповідальність за вантаж та автомобіль в цілому, дотримуватись трудової дисципліни, інструкцій з охорони праці, протипожежної безпеки і виробничої санітарії; керуватися Статутом автомобільного транспорту України, Законом України «Про транспортно-експедиційну діяльність», Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, положеннями Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ) 1956p., Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенція МДП), Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ) 1957р., Європейською Угодою про режим роботи і відпочинку водіїв (ЄУТР); після виконаного рейсу у відповідності до вимог Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом, затвердженої наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 здати всі наявні документи на підставі яких здійснювалось перевезення вантажів, зокрема основний документ - товарно-транспортну накладну та копії з відмітками про перетин кордону з закордонного паспорту; здати звіт про використання наданих коштів з підкріпленими чеками після виконаного рейсу.
Роботодавець зобов`язався оплачувати працю працівника у розмірі 20 400 грн на місяць (п. 3 договору). 
Пунктом 4 договору передбачено підсумковий облік робочого часу на місяць, що не перевищує норми трудового законодавства, з розрахунку 40 годин на тиждень.
Вихідні дні надаються згідно графіку, два дні на тиждень (п. 5 договору).
Між ТОВ «КСАС І В» та ОСОБА_2 також укладено договір про повну матеріальну відповідальність (а.с. 137, 182-183 т. 1).
За період роботи у ТОВ «КСАС І В» позивач перебував у відрядженнях, що включали міжнародні рейси, зокрема до Республіки Польща, а саме з 06.05.2025 до 16.05.2025, з 16.05.2025 до 05.06.2025, з 05.06.2025 до 13.06.2025, з 13.06.2025 до 24.06.2025.
За період роботи ТОВ «КСАС І В» перерахувало позивачу витрати на відрядження за травень-червень 2025 року в загальному розмірі 36 000 грн, в тому числі: 06.05.2025 - 5 000 грн; 16.05.2025 - 5 000 грн, 28.05.2025 - 16 000 грн; 05.06.2025 - 5 000 грн; 13.06.2025 - 5 000 грн, що вбачається із зведених відомостей відповідача № 48 від 06.05.2025, № 54 від 16.05.2025, № 65 від 28.05.2025, № 69 від 05.06.2025, № 76 від 13.06.2025. 
Крім того, в матеріалах справи наявні зведені відомості про виплату відповідачем позивачу за період з 01.05.2025 по 25.07.2025 заробітної плати в загальному розмірі 42 693,55 грн, в тому числі: 18.06.2025 - 15 477 грн (з/п після оподаткування за травень 2025); 25.07.2025 - 15 400 грн (з/п після оподаткування за червень 2025); 25.07.2025 - 1 997,03 грн (розрахунок при звільненні), що підтверджується зведеними відомостями відповідача № 80 від 18.06.2025, № 109 від 25.07.2025, № 110 від 25.07.2025 відповідно.
В матеріалах справи містяться фінансові звіти позивача за здійснені відрядження (а.с. 28-35 т. 1): 
1) з 06.05.2025 до 16.05.2025 на суми - 120 злотих (оформлення), 30,20 злотих (стоянка), 445 грн (мобільний телефон); 
2) з 16.05.2025 по 05.06.2025 на суми - 50 євро (замитнення, розмитнення), 276 злотих (плата за дороги по Польщі), 810 грн (стоянка), 100 злотих (стоянка), 50 грн (роздрукування паперів);
3) з 05.06.2025 до 13.06.2025 на суми - 145,60 злотих (плата за дороги по Польщі), 40 злотих (стоянка), 195 грн (мобільний телефон);
4) з 13.06.2025 до 24.06.2025 на суми - 150 злотих (стоянка), 100 грн (стоянка), 2 060 злотих (штраф), 260 грн (штраф), 10 злотих (ксерокс), 10 грн (ксерокс), 100 злотих (ваги осі), 1 300 грн (готель).
Вказані звіти були направлені ОСОБА_2 роботодавцю 30.06.2025, що вбачається з опису вкладення № 0910800092775. Даний опис також містить дані про відправку разом зі звітами чеків у кількості 10 аркушів, однак таких чеків матеріали справи не містять (а.с. 36-37 т. 1).
25.06.2025 менеджер з логістики ТОВ «КСАС І В» написав доповідну записку на ім`я директора про те, що 25.06.2025 водій автотранспортних засобів ОСОБА_1 не вийшов на роботу і не попередив про свою відсутність (а.с. 139 т. 1). 
25.06.2025 працівниками ТОВ «КСАС І В» складено акт № 1 про відсутність на роботі ОСОБА_2 протягом всього робочого дня з 08:30 год. до 17:30 год. та неповідомлення поважних причини такої відсутності (а.с. 139 т. 1 зворот).
02.07.2025 та 09.07.2025 працівниками ТОВ «КСАС І В» складено аналогічні до попередніх акти № 2, 3 про відсутність позивача на робочому місці (а.с. 140 т. 1). 
02.07.2025 ТОВ «КСАС І В» надіслало на адресу позивача лист № 52 з проханням з`явитися на роботу (адреса Волинська область, Луцький р-н. с. Липини, вул. Рівненська, 75) та надати письмові пояснення про відсутність на роботі з 25.06.2025 (а.с. 122 т. 1).
Листом відповідача № 53 від 02.07.2025, направленого на адресу позивача, вказано про обов`язок надати звіт про використання наданих на відрядження коштів з підкріпленими чеками після виконаних рейсів (а.с. 123 т. 1). 
Дані листи отримані позивачем 16.07.2025, що вбачається з трекінгу цінного відправлення № 4302103255334 (а.с. 124-126 т. 1). 
Згідно з витягом з електронного реєстру листків непрацездатності з індексним номером № 4904829974992997 від 12.10.2025, ОСОБА_1 в періоди з 01.07.2025 до 04.07.2025, з 05.07.2025 до 08.07.2025 хворів та мав тимчасову непрацездатність, про що сформовані медичні висновки. Дата реєстрації звернення - 30.06.2025 (а.с. 17-18 т. 2).
Відповідно до копії карти хворого ОСОБА_2 , який лікується у реабілітаційному відділенні КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 2», наявні записи в періоди з 30.06.2025 по 12.07.2025 (а.с. 44-45 т. 1, 16 т. 2). 
03.07.2025 позивач звернувся до ТОВ «КСАС І В» із заявами про компенсацію витрат на відрядження (а.с. 39-42 т. 1).
Разом з вказаними заявами, 03.07.2025 позивач подав ТОВ «КСАС І В» заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати з 03.07.2025 до 30.07.2025 з посиланням на статтю 26 Закону України «Про відпустки» та з підстав: напад ЗС РФ на м. Луцьк 06.06.2025; вибух на трасі біля м. Житомир 02.07.2025, що викликало обґрунтовані побоювання за власну безпеку; відсутність житла в м. Луцьк; необхідність відновлення здоров`я після тимчасової непрацездатності (а.с. 43, 149 т. 1). 
Також 03.07.2025 позивач звернувся до ТОВ «КСАС І В» із заявою про розірвання трудового договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 149 т. 1). 
Заяви направлені роботодавцю поштовим відправленням з описом вкладення № 0910800093445 та отримані відповідачем 14.07.2025 (а.с. 47-51 т. 1).
17.07.2025, 24.07.2025, 25.07.2025 працівниками ТОВ «КСАС І В» складено акти № 4, 5, 6 про відсутність на роботі ОСОБА_2 (а.с. 141-142 т. 1).
21.07.2025 листом № 73 ТОВ «КСАС І В» відмовлено у наданні ОСОБА_3 відпустки без збереження заробітної плати (а.с. 144 т. 1).
Вказана відмова мотивована тим, що позивач порушив трудові обов`язки, трудову дисципліну (відсутність на робочому місці з 25.06.2025, вияснення обставин події, що трапилася 18.06.2025 на території Польщі), та тим, що надання такої відпустки є правом, а не обов`язком роботодавця.
21.07.2025 листом № 74 ТОВ «КСАС І В» відмовлено у звільненні ОСОБА_2 на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 145 т. 1). 
Листи про відмову в наданні відпустки та відмову у звільненні позивача за власним бажанням направлені останньому 22.07.2025 рекомендованим відправленням з описом № 4302103265631 та отримані ОСОБА_2 25.07.2025 (а.с. 146-8 т. 1). 
25.07.2025 наказом ТОВ «КСАС І В» № 17-к ОСОБА_2 звільнено за прогул на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 52 т. 1). 
В матеріалах також міститься копія посвідчення серії НОМЕР_1 від 10.07.2018 про наявність у позивача пільг, встановлених для ветеранів війни - учасників бойових дій, витяг з реєстру Білоцерківської територіальної громади № 2025-010049224 від 23.07.2025 про реєстрацію позивача за адресою: АДРЕСА_2 , посадова інструкція водія автотранспортних засобів, свідоцтво про право власності ОСОБА_4 на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 .
Судом досліджено відеозаписи спілкування 24.06.2025 та 25.06.2025 ОСОБА_2 представниками ТОВ «КСАС І В» та поліцією.
З відеозапису за 24.06.2025 вбачається, що позивач намагається зібрати особисті речі з кабіни автомобіля DAF. Йде мова про зникнення закордонного паспорта позивача, у зв`язку з чим ОСОБА_1 викликає поліцію. Присутній також юрист ТОВ «КСАС І В», який візуально перевіряє автомобіль. Позивач заводить транспортний засіб та показує відсутність помилок та спідометр авто. В подальшому між позивачем та юристом відповідача відбувається спілкування щодо звільнення ОСОБА_2 .
З відеозапису за 25.06.2025 вбачається, що ОСОБА_1 з`являється у офіс ТОВ «КСАС І В», запитує, що йому робити та просить бланк для заповнення звіту про відрядження. 
При вирішенні справи суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та х осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, поряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
У статтях 43-46 Конституції України передбачено основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю.
Відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
В указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (пункт 5 частини першої статті 6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Згідно з пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
15.03.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Відповідно до пункту 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Таким чином, норми Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. При цьому інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір.
Трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу (ст. 140 КЗпП України).
Власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту (ст. 141 КЗпП України).
Статтею 21 Кодексу закону про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у разі прогулу без поважних причин (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня).
Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).
Отже, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки. 
Судом в межах розгляду справи встановлено, що позивач обіймав посаду водія автотранспортних засобів ТОВ «КСАС І В» та здійснював міжнародні рейси, а саме з 06.05.2025 до 16.05.2025, з 16.05.2025 до 05.06.2025, з 05.06.2025 до 13.06.2025, з 13.06.2025 до 24.06.2025. Під час відряджень позивач поніс витрати, в тому числі (зі слів позивача) штраф за несправність транспортного засобу, а саме протікання мастила (а.с. 3 т. 1), який виявив польський поліцейський на кордоні в Польщі, застосувавши санкцію в розмірі 2 060 злотих (а.с. 34 т. 1).
Слід зазначити, що згідно з п. 2 трудового договору, саме на ОСОБА_2 покладено обов`язок перевіряти технічний стан автомобіля та усувати несправності.
Разом з тим, після повернення 24.06.2025 позивача до офісу ТОВ «КСАС І В» між сторонами виник конфлікт, що встановлено з відеодоказів. 
25.06.2025 зранку позивач з`явився до офісу ТОВ «КСАС І В» після чого залишив підприємство.
Цього ж дня працівниками ТОВ «КСАС І В» складений акт № 1 від 25.06.2025 про відсутність на роботі ОСОБА_2 та неповідомлення поважних причини такої відсутності. 
В період з 01.07.2025 по 08.07.2025 позивач хворів, отже мав поважну причину неявки на роботу. 
Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України № 1234 від 17.06.2021, в Україні запроваджено електронні лікарняні.
Так, під час формування листка непрацездатності враховується інформація про основне місце роботи застрахованої особи, визначене за даними повідомлення про прийняття працівника на роботу та сформований листок непрацездатності надсилається страхувальникам, з якими застрахована особа перебуває у трудових відносинах (за основним місцем роботи та за сумісництвом) через кабінет страхувальника на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України (п. 2 р. II наказу № 1234 від 17.06.2021).
З огляду на вказане у хворого відсутня потреба в додатковому інформуванні роботодавця про відкриття лікарняного листка. 
Разом з тим, позивачем не підтверджено відсутність його на роботі з 25.06.2025 по 30.06.2025 та з 09.07.2025 до дня звільнення. 
Суд при вирішенні даної справи зауважує про необхідність дотримання працівником трудової дисципліни та законних вимог керівника. 
При цьому, юридична та фактична адреси місцезнаходження відповідача не мають значення, з огляду на те, що позивачу було відоме місце його роботи. Слова невстановлених осіб на відео не спростовують обов`язку позивача з`являтися на роботу, незважаючи на наявність або відсутність завдань роботодавця. 
За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, установивши, що позивач допустив прогул без поважних причин, звільнення позивача з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, є законним, у зв`язку з чим у позові в частині поновлення позивача на роботі та в похідних вимогах слід відмовити.
Схоже правове питання розглядалося Верховним Судом у справі № 744/629/24, постанова від 03.12.2025.
Також слід зазначити, що ст. 2 Закону України «Про відпустки» передбачено, що право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.
Особливості надання відпустки в умовах воєнного стану визначені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану роботодавець за заявою працівника, який виїхав за межі території України або набув статусу внутрішньо переміщеної особи, в обов`язковому порядку надає йому відпустку без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у заяві, але не більше 90 календарних днів, без зарахування часу перебування у відпустці до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 9 Закону України «Про відпустки».
В матеріалах справи відсутні відомості, що позивач є працівником, який виїхав за межі території України або набув статусу внутрішньо переміщеної особи, тому відповідач мав право на власний розсуд надати відпустку позивачу. Разом з тим, це не має вирішального значення для справи, оскільки прогул відбувся до написання заяви про надання відпустки, що встановлено в межах розгляду даної справи.
Стосовно мобінгу (цькуванню) слід зазначити наступне.
Мобінг (цькування) - систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність (ст. 2-2 КЗпП України).
З матеріалів справи не вбачається про мобінг (систематичні тривалі умисні дії) стосовно позивача зі сторони відповідача.
В матеріалах справи відсутні звернення позивача до керівництва зі звинуваченнями в мобінгу. Такі звернення не подавалися до Центрального міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці та самої Державної служби України з питань праці, а тому в цій частині доводи позивача слід відхилити.
Щодо позовних вимог про компенсацію витрат на відрядження слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку зі службовими відрядженнями.
Пунктом 170.9.1. Податкового кодексу України встановлено граничні розміри на відрядження, а саме - не більше ніж 0,1 розміру мінімальної заробітної плати, визначеної станом на 1 січня звітного податкового року, в розрахунку на добу по Україні та для відряджень за кордон - не вище 80 євро за кожен календарний день такого відрядження за офіційним обмінним курсом гривні до євро, установленим Національним банком України, в розрахунку за кожен такий день.
Згідно із п. 170.9.4. Податкового кодексу України звіт про використання коштів/ електронних грошей, виданих на відрядження або під звіт, складається та подається у строки, визначені підпунктом 170.9.3 цього пункту, платником податку (у паперовій або електронній формі (з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги") за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Відповідно до п. 170.9.3. Податкового кодексу України, звіт про використання коштів/електронних грошей, виданих на відрядження або під звіт, складається та подається у строки до закінчення місяця, наступного за місяцем. Наказом Міністерства фінансів України від 28.09.2015 №841, затверджено форму звіту про використання коштів/електронних грошей, виданих на відрядження або під звіт. 
Відповідно до положень пункту 14 Наказу Міністерства фінансів України від 13.03.1998 № 59 «Про затвердження інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон», підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а також документи, визначені Податковим кодексом України та цією Інструкцією. У разі відрядження за кордон підтвердні документи, що засвідчують вартість понесених за кордоном у зв`язку з таким відрядженням витрат, оформлюються згідно із законодавством відповідної держави. 
Разом з тим, матеріали справи не містять документів, що засвідчують понесені позивачем витрати під час відряджень, при цьому сторони визнали перерахування відповідачем коштів до відрядження.
Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).
За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов в цій частині задоволенню також не підлягає через недоведеність. 
Керуючись ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :
У задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його підписання.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя 	А. Ю. Цуранов