"06" травня 2026 р.

ОКРЕМА ДУМКА

щодо ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду від 06.05.2026 року у справі №295/3017/26 (контрольне судове провадження) про застосування до неповнолітньої  ОСОБА_1 , обвинуваченої за ч.2 ст.28 ч.1 ст.263, ч.2 ст.263-1, ч.3 ст.307 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №12025060480001115

Я, суддя ОСОБА_2 , будучи членом колегії суддів в даному кримінальному провадженні, не погоджуюся з прийнятим колегією суддів рішенням виходячи з наступного.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.04.2026 у підготовчому судовому засіданні застосовано до неповнолітньої ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.263, ч.2 ст.263-1, ч.3 ст.307 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Згідно вказаної ухвали, яка оскаржена стороною захисту, при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_3 , судом встановлено наявність ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме : можливість останньої переховуватися від суду під тяжкістю покарання, яке загрожує обвинуваченій у разі доведеності її вини у вчиненні тяжких та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому вона обвинувачується, враховуючи, особу ОСОБА_3 , яка обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочину та не має джерела доходів, зі слів матері – законного представника вживає наркотичні засоби та становить загрозу її малолітнім дітям.
Законний представник неповнолітньої обвинуваченої – батько пояснив, що він є діючим військовослужбовцем проходить службу в Чернігівській області, приїхав у відпустку на 14 днів, має будинок в селі, в якому відсутні умови для проживання.
Суд першої інстанції встановив, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам, а тому застосував виключний запобіжний захід до обвинуваченої ОСОБА_4 у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави.
Під час апеляційного розгляду захисник, законний представник обвинуваченої (батько) та обвинувачена просили застосувати до останньої запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем проживання батька – законного представника. 
Прокурор заперечував та пояснів, що будучи на запобіжному заході у виді домашнього арешту, батько неповнолітньої ОСОБА_4 звертався до неї особисто з метою запобігання вивезення її сторонніми особами за кордон, а також надання їй медичної допомоги внаслідок вживання наркотичних засобів. Також звертала увагу на її нестабільний стан внаслідок вживання наркотичних засобів та неможливості проживання з батьком, який є діючим військовослужбовцем, проходить службу в іншій області, а тому не може здійснювати нагляд за неповнолітньою.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 06.05.2026 оскаржувана ухвала скасована та постановлена нова ухвала, якою застосовано до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою:  АДРЕСА_1  з забороною залишати житло цілодобово з передачею під нагляд батька законного представника ОСОБА_5 на строк до 06 червня 2026 року.
Проте, вважаю, що прийняте рішення не відповідає вимогам кримінального процесуального закону з огляду на наступне.
Оскаржувана ухвала була ухвалена судом першої інстанції за результатами підготовчого судового засідання.
Відповідно до ст.ст.314, 315 КПК України визначено повноваження суду під час підготовчого судового засідання. Зокрема, не допускається на стадії підготовчого судового засідання надавати суду матеріали кримінального провадження.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.492 КПК України за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом.
Затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.
Враховуючи практику ЄСПЛ, тримання під вартою має застосовуватись до неповнолітнього лише як винятковий запобіжний захід і тільки у випадку, коли неповнолітній обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, та за умови, якщо прокурор доведе, що застосування іншого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Згідно обвинувального акта ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які є тяжкими (ч.1 ст.263, ч.2 ст.263-1 КК) та особливо тяжким (ч.3 ст.307 КК).
Під час дії попереднього запобіжного заходу в межах даного кримінального провадження у виді домашнього арешту за місцем проживання законного представника – матері, ОСОБА_4 допускала порушення (виїхала у м.Львів).
Скасовуючи оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та застосовуючи до обвинуваченої запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою:  АДРЕСА_1  з забороною залишати житло цілодобово з передачею під нагляд батька законного представника ОСОБА_5 на строк до 06 червня 2026 року, апеляційним судом не дотримано вимог кримінального процесуального закону, оскільки не з`ясовано кому належить вказаний будинок, хто в ньому проживає на даний час, чи взагалі він придатний для проживання, враховуючи, що ОСОБА_5 проходить військову службу в Чернигівський області та зі слів останнього перебуває в короткочасній відпустці (14 днів, при цьому вже був присутній в суді першої інстанції 10.04.2026), що підтвердив останній під час апеляційного розгляду при цьому не надаючи ніяких документів. 
Водночас, стороною захисту не надано, а судом не перевірено вказаних обставин (наявність житлового будинку, умови для проживання та навчання неповнолітньої за вказаною адресою, можливість батька здійснювати нагляд за неповнолітньою обвинуваченою ОСОБА_4 з урахуванням режиму домашнього арешту – цілодобово та проходження батьком військової служби в іншій області, а також стосунки між ними).
Вважаю, що вказані обставини відіграють ключову роль з урахуванням положень ст.178 КПК України, які взагалі проігноровані апеляційним судом.
За наведених обставин вважаю, що в даному випадку підстав для застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту у апеляційного суду не було.

Суддя :  ОСОБА_2