П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/37855/25	

Перша інстанція: суддя Бездрабко О.І.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача–Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.03.2026 у справі № 420/37855/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не нарахуванні та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 08.10.2024 по 20.08.2025 включно, відповідно до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 із застосуванням березня 2018 року, як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078; 
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення, за період з 08.10.2024 по 20.08.2025 включно, із застосуванням березня 2018 року, як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, із врахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік; 
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 18.06.2025 по 20.08.2025, грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2024-2025 роки, одноразової грошової допомоги при звільнені відповідно до Постанови КМУ від 17.09.2014 № 460 в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожні 09 повних календарних місяців служби, але не менше 25 відсотків грошового забезпечення, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законами України про Державний бюджет на 2025 рік станом на 01 січня 2025 року; 
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 18.06.2025 по 20.08.2025 включно, грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2024-2025 роки, одноразової грошової допомоги при звільнені відповідно до Постанови КМУ від 17.09.2014 № 460 в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожні 09 повних календарних місяців служби, але не менше 25 відсотків грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законами України про Державний бюджет на 2025 рік станом на 01 січня 2025 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2024-2025 роки, одноразової грошової допомоги при звільнені відповідно до Постанови КМУ від 17.09.2014 № 460 в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожні 09 повних календарних місяців служби, але не менше 25 відсотків грошового забезпечення без урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення; 
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2024 -2025 роки, одноразової грошової допомоги при звільнені відповідно до Постанови КМУ від 17.09.2014 № 460 в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожні 09 повних календарних місяців служби, але не менше 25 відсотків грошового забезпечення з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 08.10.2024 по 20.08.2025 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Під час проходження військової служби відповідач не в повному обсязі нараховував та виплачував індексацію грошового забезпечення. Так, Кабінетом Міністрів України 30.08.2017 було прийнято постанову № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою затверджено схему тарифних розрядів військовослужбовців, яка набрала чинності 01.03.2018, внаслідок чого місяцем нарахування індексації грошового забезпечення став березень 2018 року. Тому нарахування індексації грошового забезпечення у періоді з 08.10.2024 по 20.08.2025 повинно проводитися із застосуванням базового місяця березень 2018 року. В той же час, військовою частиною НОМЕР_1 індексація нараховувалася із застосуванням базових місяців січень 2024 року та січень 2025 року. Крім того, поточна індексація за 2025 рік взагалі не виплачувалася, за виключенням липня в сумі 133,22 грн., що не відповідає рівню поточної індексації, якщо для розрахунку був би вірно взятий березень 2018 року як місяць підвищення доходу, який повинен був бути не менше 1601,03 грн. 
Окрім цього, позивач зазначає, що у період з 18.06.2025 по 20.08.2025 відповідач протиправно розраховував грошове забезпечення із застосуванням розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року, що призвело до порушення майнових прав позивача, а саме гарантованого ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" права на отримання грошового забезпечення у законодавчо визначеному розмірі та до зменшення розміру грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні. Зазначає, що після скасування рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" відновлена дія пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" у первісній редакції, що передбачає визначення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифних коефіцієнт. В подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 "Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103, та внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704", яка набрала чинності 20.05.2023 р., пункт 4 Постанови № 704 викладено в редакції, відповідно до якої розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 грн. та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. Однак, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 р. по справі № 320/29450/24, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 р., визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 Постанови № 704. Отже, з 18.06.2025 р. не застосовується для обчислення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням розрахункова величина 1762 грн. Тому розмір посадового окладу та окладу за військовим званням повинен розраховуватися з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2025 шляхом множення на тарифний коефіцієнт. Також зауважує, що главою IV Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 р. № 558, передбачено виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Позивач набув право на матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік, про що відповідачем було внесено відповідний запис до наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 20.08.2025 р. № 616-ОС про виключення зі списків особового складу. Між тим, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань позивачу не виплачено. Окрім цього, відповідачем протиправно не включено до місячного грошового забезпечення, з якого обчислено грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразову грошову допомоги при звільненні, індексацію грошового забезпечення. Зазначає, що індексація грошового забезпечення носить систематичний, щомісячний характер, а тому має включатися до розміру місячного грошового забезпечення, з якого обраховуються грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразова грошова допомоги при звільненні. Виплата індексації грошового забезпечення, перерахованого грошового забезпечення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні повинна бути здійснена відповідачами із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44.
Представник відповідача надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що у 2023 році дію Закону № 1282-XII було зупинено, а тому пов`язане з ним обчислення індексу споживчих цін не здійснювалось, і було відновлено лише з 01 січня 2024 року. Оскільки ст.39 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" встановлені особливі правила обчислення індексу споживчих цін, що напряму впливає на проведення індексації згідно з п.1-1 Порядку № 1078, обчислення коефіцієнта індексації починається з індексу інфляції за січень 2024 року. Тому, враховуючи положення п.5 Порядку № 1078, базовим місяцем є грудень 2023 року. Статтею 34 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" установлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з січня 2025 року, який приймається за 1 або 100 відсотків. Сума індексації, яка склалася у грудні 2024 року, у січні 2025 року не нараховується. Отже, в 2025 році базовим місяцем правомірно визначено січень 2025 року. Таким чином, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, як і похідні вимоги щодо перерахунку виплаченого грошового забезпечення з урахуванням індексації. Що стосується нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 18.06.2025 р. по 20.08.2025 р. з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2025 р., зауважує, що визнання нечинним пункту 2 Постанови № 481 рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 р. у справі № 320/29450/24 не створює жодних юридичних наслідків для в/ч НОМЕР_1 та передумов для перерахунку грошового забезпечення. Так, відповідно до пункту 32 Правил підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06.09.2005 р. № 870 визнання таким, що втратив чинність, акта Кабінету Міністрів України чи його скасування не поновлює дію актів, які визнані ним такими, що втратили чинність, чи які скасовані таким актом. Дія акта Кабінету Міністрів України поновлюється шляхом прийняття відповідного акта або із зазначенням в тексті акта про визнання таким, що втратив чинність, акта Кабінету Міністрів України, чи про його скасування. Відповідний акт не був прийнятий Кабінетом Міністрів України станом на момент виникнення спірних відносин, відтоді Постанова № 704 в редакції Постанови № 481 залишалась застосовною в/ч НОМЕР_1 при визначенні розмірів посадових окладів. Таким чином, в цій частині позову вимоги задоволенню не підлягають, як і похідні вимоги щодо перерахунку грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2024-2025 роки та одноразової грошової допомоги при звільнені. Також безпідставними є вимоги позивача стосовно виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, так як пунктом 2 глави 6 розділу IV Інструкції № 558 встановлено певний механізм виплати, який передбачає звернення рапортом по команді до керівництва органу Держприкордонслужби, і тільки тоді військовослужбовця вносять в протокол комісії і керівник органу приймає рішення про виплату. Позивач такого рапорту не подавав, а тому керівник в/ч НОМЕР_1 позбавлений дискреції і можливості виплачувати допомогу на власний розсуд. 

Короткий зміст рішення та мотиви суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 18.03.2026 у справі № 420/37855/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнив частково.
Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік.
Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік. 
Визнав протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 18.06.2025 по 20.08.2025, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2024-2025 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 01.01.2025.
Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 18.06.2025 по 20.08.2025, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2024-2025 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 01.01.2025, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінет Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704, з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 р. № 44.
Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не включення до складу місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого обраховано розмір одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2024-2025 роки, індексації грошового забезпечення.
Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2024-2025 роки із врахуванням у складі місячного грошового забезпечення, з якого розраховується їх розмір, індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
В решті позовних вимог відмовив.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 20.08.2025 № 616-ос "По особовому складу" було наказано виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік. 
Суд зазначив, що жодних доказів виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік відповідачем не надано, а архівна відомість за період з січня 2025 року по грудень 2025 року відомостей про її виплату не містить.
За наведеного суд першої інстанції виснував, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог в частині перерахунку грошового забезпечення позивача суд першої інстанції вказав, що відповідач у період з 18.06.2025 по 20.08.2025 повинен був нараховувати позивачу грошове забезпечення із розрахунком посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2025 (3028 грн.), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що застосування відповідачем для визначення грошового забезпечення розрахункової величини 1762 грн. у період з 18.06.2025 по 20.08.2025 є протиправним.
Щодо позовних вимог в частині виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні суд першої інстанції вказав, що з аналізу вищевказаних положень Інструкції № 558 слідує, що основою для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки є розмір місячного грошового забезпечення, в тому числі посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, а тому неправильний розрахунок відповідачем посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням у період з 18.06.2025 по 20.08.2025 призвів до неправильного розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки.
Щодо позовних вимог в частині розрахунку грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування індексації грошового забезпечення, суд зазначив, що при розрахунку грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні в їх розрахунок не було включено поточну індексацію, що підтверджується довідками військової частини НОМЕР_1 від 14.11.2025 № 745, № 746, що призвело до нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні в неповному розмірі.
Водночас, щодо позовних вимог в частині виплати позивачу індексації, суд першої інстанції зазначив, що позивача призначено на посаду з 08.10.2024 і відповідно до архівних відомостей з місяця призначення на посаду ОСОБА_1 нараховувалася та виплачувалася у 2024 році індексація (у жовтні 2024 року в сумі 100,80 грн., у листопаді 2024 року в сумі 130,20 грн., у грудні 2024 року в сумі 254,35 грн.). 
Таким чином, суд дійшов висновку про правомірність дій відповідача при нарахуванні та виплаті позивачу індексації за період з 08.10.2024 по 31.12.2024.
Щодо періоду з 01.01.2025 по 20.08.2025, то суд зауважив, що ст.34 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" установлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з січня 2025 року, який приймається за 1 або 100 відсотків. Сума індексації, яка склалася у грудні 2024 року, у січні 2025 року не нараховується.
Як зазначив суд, оскільки з січня по червень 2025 року індекс споживчих цін не перевищував 103 %, то індексація грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2025 по 30.06.2025 відповідачем правомірно не проводилася.
В той же час, суд вказав, що згідно архівних відомостей ОСОБА_1 з липня по серпень 2025 року нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення (у липні 2025 року в сумі 133,23 грн., у серпні 2025 року в сумі 85,96 грн.). 
З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник Військової частини НОМЕР_1 подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції помилково дійшов висновку про право позивача на перерахунок грошового забезпечення та його складових з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2025;
- відповідачем в день ухвалення оскаржуваного рішення у справі долучено докази виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, відтак рішення суду першої інстанції в частині задоволення відповідних вимог позивача підлягає скасуванню.

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 08.10.2024 по 20.08.2025 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Так, відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 09.10.2024 № 640-ос "Про особовий склад" старшого солдата запасу ОСОБА_1 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, з 08 жовтня 2024 року зараховано у списки особового складу та на всі види забезпечення. 
Згідно витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 20.08.2025 № 616-ос капітана ОСОБА_1 , звільненого у запас наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 01.08.2025 № 573-ос за підпунктом "б" (за станом здоров`я: за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) пункту 2 частини четвертою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з 20 серпня 2025 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Також вказаним наказом передбачено виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік. 
На адвокатський запит від 28.10.2025 відповідачем надано копії наказів про зарахування та виключення зі списків особового складу частини, особисті картки грошового забезпечення позивача та повідомлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" пункту 4 розміри посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт. Індексація за період проходження служби ОСОБА_2 виплачена у повному обсязі разом з грошовим забезпеченням (базовий місяці січень 2024 року, січень 2025 року відповідно).
Відповідно до архівних відомостей ОСОБА_1 за період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення у жовтні 2024 року в сумі 100,80 грн., у листопаді 2024 року в сумі 130,20 грн., у грудні 2024 року в сумі 254,35 грн., у липні 2025 року в сумі 133,23 грн., у серпні 2025 року в сумі 85,96 грн. 
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не застосування при нарахуванні індексації грошового забезпечення за період з 08.10.2024 по 20.08.2025 базового місяця 2018 року, невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік, обчислення грошового забезпечення за період з 18.06.2025 по 20.08.2025, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2025, розрахунку грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ключове питання в контексті розгляду даної справи, в межах доводів апеляційної скарги, стосується права позивача на перерахунок грошового забезпечення та його складових за спірний період з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2025.
Вирішуючи спірне питання колегія суддів виходить з таких міркувань.
Згідно ч. 4 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (постанова № 704), яка передбачала з 01.03.2018 збільшення розмірів посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців.
Пунктом 2 постанови № 704, установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до постанови № 704, встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 постанови №704 (в первинній редакції) передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі - постанова № 103).
Пунктом 6 постанови №103, внесені зміни постанови №704, внаслідок яких пункт 4 постанови №704 викладено у новій редакції, а саме: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".
При цьому, зміни до додатків 1, 12, 13 і 14 не вносилися.
Отже, станом на 01.01.2018 та 01.01.2019 пункт 4 постанови № 704, визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як "розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року".
Проте, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України №103, яким були внесені зміни до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України №704.
Вказаною постановою скасовані зміни, у тому числі до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України №704, та відновлено його попередню редакцію (станом на 30.07.2018), згідно якої розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Відповідно до частини другої статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Таким чином, саме з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 - діє редакція пункту 4 постанови №704, яка діяла до зазначених змін.
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом в постанові по справі № 400/6214/21 від 19 жовтня 2022 року.
Отже, з січня 2020 року у позивача виникло право на обрахунок грошового забезпечення, виходячи з прожиткового мінімуму, станом на 01 січня поточного календарного року.
12 травня 2023 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704», пунктом 2 якої внесені зміни до пункту 4 Постанови № 704, виклавши абзац перший в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Пунктом 3 постанови № 481 установлено, що видатки, пов`язані з виконанням пункту 2 цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, передбачених у державному бюджеті на відповідний рік для утримання відповідних державних органів.
Таким чином, з дня набрання чинності постановою № 481 (20 травня 2023 року) Кабінет Міністрів України замість розрахункової величини «прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року» запровадив сталу розрахункову величину для посадового окладу та окладу за військове звання 1762,00 грн.
Згідно з частинами першою - третьою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Отже, з огляду на визначені в частинні третій статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами пункт 2 постанови № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови № 704 в частині, що суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу, а саме закону про Державний бюджет України на відповідний рік не підлягає застосуванню як такий, що є протиправним і таким, що не відповідає правовим актам вищої юридичної сили.
Тобто, позивач мав право на обчислення грошового забезпечення, виходячи із прожиткового мінімуму, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, як до 19 травня 2023 року так і після цієї дати, після прийняття постанови № 481.
При цьому Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18, від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19 та від 10 січня 2023 року у справі № 340/507/22).
Таким чином, пункт 4 постанови № 704 підлягає застосуванню у спірних правовідносинах у первинній редакції, а саме в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - закону про Державний бюджет України на відповідний рік, із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік), оскільки суд не вправі, вирішуючи спір, застосовувати дефектний нормативно-правовий акт безвідносно до того чи був він чинним чи ні на момент виникнення спірних відносин.
Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, і, як правило, кожного року він зростає у бік збільшення, зокрема і по відношенню до прожиткового мінімуму 2018 року 1762 грн, який застосовувався при обчисленні грошового забезпечення позивача за період служби.
Отже, через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, та похідне від цього зростання розмірів грошового забезпечення, розрахунковою величиною для якого є прожитковий мінімум, у позивача виникли підстави на перерахунок грошового забезпечення у період з 18.06.2025 по 20.08.2025.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, що стосуються реалізації конституційного права на соціальний захист, і сформулював юридичні позиції, згідно з якими за Конституцією України певні категорії громадян України потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (Рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, Рішення від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, Рішення від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016).
Так, у Рішенні від 20 грудня 2016 № 7-рп/2016 Конституційний Суд України зазначив, що організаційно-правові та економічні заходи, спрямовані на забезпечення належного соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей, пов`язані з особливістю виконуваних ними обов`язків щодо забезпечення однієї з найважливіших функцій держави - захист суверенітету і територіальної цілісності України (частина перша статті 17 Основного Закону України); потреба в додаткових гарантіях соціального захисту цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.
У первинній редакції пункту 4 постанови № 704 Кабінет Міністрів України визначив розрахунковою величиною для визначення посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями прожитковий мінімум, встановлений законом на поточний рік, як державний соціальний стандарт, встановлений законом, який був покликаний забезпечити достатній рівень життя військовослужбовців на фоні росту цін та інфляції в країні та уникнути необхідності одноразових, штучних підвищень грошового забезпечення за рахунок видання окремих нормативно-правових актів.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» державні соціальні стандарти - встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.
Державні соціальні стандарти і нормативи встановлюються з метою, зокрема визначення механізму реалізації соціальних прав та державних соціальних гарантій громадян, визначених Конституцією України (положення статті 2 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).
Згідно з приписами статті 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового обслуговування, соціального захисту, культури, охорони здоров`я та освіти.
Відповідно до пояснювальної записки до проєкту постанови № 704 необхідність її прийняття була зумовлена потребою реформування системи грошового забезпечення військовослужбовців, оптимізації структури грошового забезпечення та підвищення рівня грошового забезпечення військовослужбовців, який узгоджено з мінімальною заробітною платою в державі шляхом установлення розмірів посадових окладів, окладів за військовим званням у співвідношенні до прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Натомість пункт 4 постанови № 704 в редакції пункту 2 постанови № 481 замінює такий державний соціальний стандарт як прожитковий мінімум на сталу величину - 1762,00 грн, застосування якої при визначенні посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців не лише суттєво зменшує їх розміри окладів, а й зводить нанівець мету прийняття постанови № 704 як такої.
Така зміна правового регулювання щодо розрахунку грошового забезпечення військовослужбовців скасовує основну новелу пункту 4 постанови № 704, яка полягала в тому, що розміри посадових окладів, окладів за військовим званням співвідносилися до прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який установлюється законом про Державний бюджет на відповідний календарний рік, а також призводить до збільшення питомої частки додаткових видів грошового забезпечення, що нівелює ідею оптимізації структури грошового забезпечення та гарантії захищеності грошового забезпечення військовослужбовців від негативних економічних факторів.
Приписи пункту 4 постанови № 704 у первинній редакції відповідали вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, який запровадив розрахунковою величиною для визначення посадових окладів різних категорій публічних службовців саме прожитковий мінімум для працездатних осіб, установлений для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
В постанові по справі № 520/5814/24 від 17 лютого 2026 року Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду відступив від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 20 жовтня 2025 року у справі № 600/3516/24-а та від 22 жовтня 2025 року у справі № 420/3824/25, та зазначив, що пункт 4 постанови № 704 підлягає застосуванню у первинній редакції, а саме в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - закону про Державний бюджет України на відповідний рік, із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік), оскільки суд не вправі, вирішуючи спір, застосовувати дефектний нормативно-правовий акт безвідносно до того чи був він чинним чи ні на момент виникнення спірних відносин.
Крім того, варто врахувати, що 18.06.2025 набрало чинності рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 по справі №320/29450/24, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 року та яким визнано дії Кабінету Міністрів України при прийнятті постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 неправомірними. Визнано протиправним та нечинним пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
За наведеного, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно виснував, що застосування відповідачем для визначення грошового забезпечення розрахункової величини 1762 грн. у період з 18.06.2025 по 20.08.2025 є протиправним.
Щодо перерахунку інших складових грошового забезпечення, виплачених за спірний період грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги, то відповідно до вимог Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам № 260, такі розраховуються із місячного грошового забезпечення військовослужбовця чи основних його складових. 
Отже, у зв`язку із перерахунком основних видів грошового забезпечення, що має наслідком перерахунок місячного грошового забезпечення, перерахунку підлягають всі нараховані виплати, які обраховуються з урахуванням цих величин.
За наведеного, на думку колегії суддів суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Апеляційний суд зауважує, що в іншій частині рішення суду першої інстанції апелянтом не оскаржується, а відтак, колегія суддів, у силу положень частини 1 статті 308 КАС України, не надає оцінку неоскарженій частині рішення суду.

Доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що в день ухвалення оскаржуваного рішення у справі відповідачем долучено докази виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, відтак рішення суду першої інстанції в частині задоволення відповідних вимог позивача підлягає скасуванню.
Колегія суддів відхиляє наведені посилання скаржника, позаяк, надані відповідачем докази нарахування позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік подані ним уже після ухвалення рішення у справі (а.с. 54-55, т.1).
При цьому, вказані документи не містять дати їх складення, а відтак не дають можливість достовірно встановити, що такі складені до ухвалення рішення суду першої інстанції у даній справі, а не на його виконання.
Апеляційний суд зауважує, що частинами 1-2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Частинами 1,3 статті 79 КАС України встановлено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Однак, колегія суддів враховує, що відповідачем, разом з відзивом на позовну заяву, та до ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції, не надано до суду доказів нарахування та виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік.
Навпаки, позиція відповідача, яка викладена у відзиві на позовну заяву, зводилась до того, що в 2025 році позивач не звертався до керівництва Військової частини НОМЕР_1 із відповідним рапортом про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, що, за твердженням відповідача, виключило можливість здійснити дану виплату.
З огляду на викладене, вищевказані доводи апелянта є необґрунтованими та не свідчать про помилковість висновків суду першої інстанції у відповідній частині.
Викладені в цій постанові мотиви та аргументи дають відповідь на всі суттєві доводи апеляційної скарги. 
Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п. п. 29 - 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994. 
При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх ( див. пункт 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001)
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.03.2026 у справі № 420/37855/25 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	А.Г. Федусик   Г.В. Семенюк