ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

29 травня 2026 року	Справа №160/3796/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати йому грошового забезпечення військовослужбовця за період з 30.03.2022 р. по 05.10.2025 р. із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 р., 01.01.2023 р., 01.01.2024 р. та 01.01.2025 р. відповідно; 
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому грошове забезпечення військовослужбовця відповідно до положень постанови КМУ від 30.08.2017 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" за період з 30.03.2022 р. по 05.10.2025 р. із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 р., 01.01.2023 р., 01.01.2024 р. та 01.01.2025 р. і відповідного тарифного коефіцієнту з урахуванням раніше виплачених сум; 
- визнати протиправними дії відповідача щодо невключення щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого йому нараховувалась компенсація за невикористану щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2023 - 2025 роки, яка передбачена п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за 2022, 2023, 2024 та 2025 роки, яка передбачена абзацом 3 п.14 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-XII;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату йому компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за 2023 - 2025 роки, яка передбачена п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 -2025 роки, яка передбачена абз.3 п.14 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. №2011-XII з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у не нарахуванні та невиплаті йому в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 30.03.2022 р. по 31.12.2022 р. та з 01.01.2024 р. по 05.10.2025 р. із застосуванням щомісячної індексації - різниці (щомісячної фіксованої індексації) в розмірі 4 463,15 грн щомісяця, відповідно до абз.4, 6 п.5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 р. № 1078;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому в повному розмірі індексацію грошового забезпечення з 30.03.2022 р. по 31.12.2023 р. та з 01.01.2024 р. по 05.10.2025 р. із застосуванням щомісячної індексації - різниці (щомісячну фіксовану індексацію) в розмірі 4 463,15 грн відповідно до абз.4, 6 п.5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 р. № 1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 "Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу", затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 р. № 44, з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 05.10.2025 р. відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 280 позивача було виключено зі списків особового складу частини на підставі п.п."б" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу". Відповідно до зазначеного витягу з наказу відповідач взяв на себе зобов`язання виплатити належне позивачу грошове забезпечення. Так, грошове забезпечення за період з 30.03.2022 р. по 05.10.2025 р. розраховано на підставі показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 р., а не на 01 січня кожного нового поточного календарного року. Відповідач повинен був здійснити розрахунок належного позивачу при звільненні грошового забезпечення відповідно до положень постанови КМУ від 30.08.2017 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 р. у справі № 826/6453/18) за період з 30.03.2022 р. по 05.10.2025 р. із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 р., 01.01.2023 р., 01.01.2024 р., 01.01.2025 р. та відповідного тарифного коефіцієнту з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
Щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки за 2022 - 2025 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яка передбачена постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 р. дії відповідача позбавили позивача права на отримання компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку, як учасника бойових дій за 2023 - 2025 роки та компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 - 2025 роки у повному обсязі. На підставі вищезазначеного позивач вважає, виплачену йому при звільненні суму компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки визначеному наказом про його звільнення, неправомірною та такою, що не відповідає положенням чинного на момент його звільнення законодавства. Крім того, у березні 2018 р. прожитковий мінімум складав 1 762 грн, величина приросту індексу споживчих цін 253,30%. Відповідно до абз.5 п.4 Порядку №1078 сума індексації за березень 2018 р. розраховується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 березня 2018 р. помножений на величина приросту індексу споживчих цін і поділити на 100 (1762 грн х 253,30% : 100 = 4 463,15 грн. Враховуючи вищезазначене та відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 р. № 1078 позивач доходитьу до висновку про те, що у спірному випадку індексація-різниця (фіксована індексація) складає 4 463,15 грн, яка підлягала виплаті у період з 30.03.2022 р. по 31.12.2022 р., а також у період з 01.01.2024 р. по 05.10.2025 р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.02.2026 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні. Також цією ухвалою витребувано від відповідача розрахунок індексації грошового забезпечення позивача за період з 30.03.2022 року по 05.10.2025 року, із зазначенням відомостей про факт та розмір нарахування і виплати такої індексації, а також відображенням відомостей про порядок визначення її розміру, в т.ч. конкретно зазначити використаний базовий місяць; картки особового рахунку позивача за період з 30.03.2022 року по 05.10.2025 року; довідку про нараховане та виплачене грошове забезпечення за період з 30.03.2022 року по 05.10.2025 року (з урахуванням всіх складових, зокрема надбавок, додаткових виплат, тощо); інформацію та належним чином завірені копії документів щодо розміру посадового окладу та окладу за військовим званням позивача за період з 30.03.2022 року по 05.10.2025 року із зазначенням розміру прожиткового мінімуму, який був використаний для нарахування та виплати.
Від відповідача 11.03.2026 р. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ВЧ НОМЕР_1 не мала належної компетенції, механізму та фінансування для виплати індексації грошового забезпечення у період з 30.03.2022 р. по 05.10.2025 р., оскільки позивач проходив військову службу у військовій частині у період з 09.05.2022 р. по 05.10.2025 р. У зв`язку з відсутністю механізму нарахування індексації грошового забезпечення та не закладення до бюджету коштів для виплати індексації в період з 2016 року по грудень 2018 року, індексація грошового забезпечення не здійснювалась. Також зазначено, що правилами обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078, не передбачено механізм нарахування та виплати індексації за попередні роки. Відповідач зазначає, що право на виплату компенсації (індексації) не є абсолютним та може бути обмежено. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення. У зв`язку з відсутністю механізму нарахування індексації грошового забезпечення та не закладення до бюджету коштів для виплати індексації в період з січня 2016 року по березень 2018 року, індексація грошового забезпечення не здійснювалась.
Щодо вимог позивача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з урахуванням січня 2008 року як базового місяця, відповідач вказав на таке. Відповідно до вимог абз.9 п.5 Порядку № 1078 та додатку 5 до Порядку № 1078 для визначення індексу споживчих цін, з метою проведення подальшої індексації позивачу, починаючи з січня 2016 здійснювалось обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком. Вказане обчислення здійснювалося до перевищення нарахованої суми індексації розміру підвищення доходу (грошового забезпечення) у грудні 2015 року. І оскільки нарахована сума ймовірної індексації протягом січня 2016 року лютого 2018 року не перевищила розмір підвищення грошового забезпечення випереджаючим шляхом у грудні 2015 року, відповідно не відновилася індексація грошового забезпечення в межах прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб в цьому періоді. Так як питання визначення базового місяця, наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації у взаємозв`язку з розміром грошового забезпечення, що має виплачуватись позивачу, належить до компетенції відповідача при нарахуванні та виплаті відповідних сум, то підстав зобов`язувати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця не має. Відповідно до офіційних даних, розміщених на сайті Державної служби статистики України, індекс споживчих цін (індекс інфляції) у квітні 2018 року становив 100,8%, у травні 2018 року 100%, у червні 2018 року 100%, у липні 2018 року 99,3%, у серпні 2018 року 100%, у вересні 2018 року 101,9%, у жовтні 2018 року 101,7%. Таким чином, лише у жовтні 2018 року відбулося досягнення порогового значення інфляції у розмірі 103% (100,8% х 100% х 100% х 99,3% х 100% х 101,9% х 101,7% х 100). При цьому, індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді 2018 року, а тому право на проведення індексації грошових доходів у військовослужбовців, з урахуванням базового місяця березень 2018 року виникло лише в грудні 2018 року. Враховуючи викладене, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Разом з відзивом до матеріалів справи відповідачем долучено витяг із наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 05.10.2025 року № 280, витяг із наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09.05.2022 року № 129, та картки особового рахунку за період з.06.2022 року по жовтень 2025 року (включно).
Ухвалою суду від 29.05.2026 року у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду - відмовлено. 
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , дата видачі 11.09.2023 року.
Відповідно до витягу із наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09.05.2022 року № 129 солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира ВЧ НОМЕР_4 (по особовому складу) від 05.05.2022 року № 55-РС на посаду навідника 1 розвідувального відділення розвідувального взводу 1 стрілецького батальйону ВЧ НОМЕР_1 , ВОС - 124281А, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_1 , наказано з 09.05.2022 року зарахувати до списків особового складу, на всі види забезпечення, а на продовольче забезпечення з 10.05.2022 року, вважати таким, що з 09.05.2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2730 гривень на місяць, шпк "солдат".
Згідно із витягом із наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 05.10.2025 року № 280 старшого солдата ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира ВЧ НОМЕР_1 , колишнього солдата резерву 14 запасної роти ВЧ НОМЕР_1 , звільненого наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 24.09.2025 року № 271-РС, наказано звільнити з військової служби у запас за підпунктом "б" (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби, або тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6 - 12 місяців) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" вважати таким, що справи та посаду здав і направити для зарахування на облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наказано з 05.10.2025 року виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а з продовольчого забезпечення з 06.10.2025 року. Вислуга років в Збройних Силах України становить: календарна - 03 роки 04 місяці 27 днів, пільгова - 04 роки 04 місяці 08 днів, загальна - 07 років 09 місяців 05 днів. 
Щорічна основна відпустка за 2022 рік не використана. Щорічна основна відпустка за 2023 рік не використана. Щорічна основна відпустка за 2024 рік використана тривалістю 30 діб (з 20.08.2024 р. по 29.08.2024 р., з 20.09.2024 р. по 29.09.2024 р., з 01.12.2024 р. по 10.12.2024 р.). Щорічна основна відпустка за 2025 рік використана тривалістю 15 діб (з 20.03.2025 р. по 03.04.2025 р.). Виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2025 рік. 
Відповідно до абзацу 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виплатити грошову компенсацію за 15 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, 30 діб за 2023 рік, 15 діб за 2025 рік. Наказано виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2023 рік - 14 діб, за 2024 рік - 14 діб, за 2025 рік - 14 діб як учаснику бойових дій згідно із пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
06.10.2025 року ВЧ НОМЕР_1 виданий грошовий атестат на ім`я ОСОБА_1 
25.12.2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому грошове забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, усі щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення, грошову допомогу для оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань) відповідно до положень постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі № 826/6453/18) за весь період проходження служби у A0693 із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови КМУ від 30.08.2017 року №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 р., 01.01.2023 року, 01.01.2024 р. та 01.01.2025 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно із додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум. Здійснити перерахунок та виплату йому розміру компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 - 2025 роки, яка передбачена абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. №2011-XII з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" з врахуванням раніше виплачених сум. Здійснити перерахунок та виплату йому розміру компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку, як учасника бойових дій, за 2023 - 2025 роки (42 календарних дні), яка передбачена пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" з врахуванням раніше виплачених сум. Просив нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за весь період його служби з 09.05.2022 року по 05.10.2025 року передбачену Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 р. № 1282-XII та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ від 17.07.2003 р. № 1078. Також просив нарахувати та виплатити йому за 2022 - 2025 роки матеріальну допомогу для соціально-побутових питань, відповідно до порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, № 260, затвердженим наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року № 260.
Відповідь на заяву позивача на теперішній час в матеріалах справи відсутня.
Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII).
За приписами ст.1 Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Згідно із ч.1 ст.9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частинами 2, 3 ст.9 Закону № 2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до ч.4 ст.9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються КМУ, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
КМУ прийнято постанову від 30.08.2017 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців.
Постановою № 704, зокрема затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно із додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно із додатком 14.
Пунктом 2 постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до постанови № 704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 постанови №704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно із додатками 1, 12, 13, 14.
Також додатки 1, 12, 13, 14 до постанови №704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
21.02.2018 р. КМУ прийнято постанову №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі - постанова №103), якою внесено зміни до постанови № 704, зокрема, пункт 4 викладено в новій редакції: установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно із додатками 1, 12, 13 і 14" (п.6 постанови № 103).
Постанова №103 набрала чинності 24.02.2018 р. 
Постанова №704 набрала чинності з 01.03.2018.
Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови № 103, яким були внесені зміни до п.4 постанови №704.
Тобто, з 29.01.2020 р. була відновлена дія п.4 постанови №704 у первісній редакції, яка визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, а не на 01.01.2018 р.
Так, 12.05.2023 р. КМУ прийняв постанову № 481 "Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов КМУ, затверджених постановою КМУ від 21.02.2018 р. №103, та внесення зміни до пункту 4 постанови КМУ від 30.08.2017 р. № 704" (далі - постанова № 481), п.2 якої внесено зміни до п.4 постанови №704, виклавши абзац перший в такій редакції: " 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно із додатками 1, 12, 13 і 14".
Пунктом 3 постанови № 481 установлено, що видатки, пов`язані з виконанням пункту 2 цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, передбачених у державному бюджеті на відповідний рік для утримання відповідних державних органів.
Отже, з дня набрання чинності постановою № 481 від 20.05.2023 р. КМУ замість розрахункової величини "прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01 календарного року" запроваджено сталу розрахункову величину для посадового окладу та окладу за військове звання 1 762 грн.
Таким чином, з 20.05.2023 р. розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру сталої величини - 1 762 грн, а не із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01 календарного року.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обчислення та виплата позивачу у заниженому розмірі з 30.03.2022 року по 19.05.2023 року всіх виплат без урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт, є протиправними.
Крім того, суд звертає увагу, що перерахунок розміру посадового окладу та окладу за військовим званням супроводжує здійснення перерахунку (донарахування) усіх видів грошового забезпечення, які були нараховані та виплачені позивачу відповідачем у спірний період, зокрема, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Таким чином, станом на 20.05.2023 р. п.2 постанови КМУ від 12.05.2023 р. № 481 був чинним та у передбаченому законом порядку не скасований, відповідач як суб`єкт владних повноважень зобов`язаний був керуватись цією нормою.
Викладення пункту 4 постанови №704 у згаданій редакції та встановлення фіксованої суми, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, яка відповідає розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 р., свідчить про відсутність підстав для перерахунку грошового забезпечення позивача за період з 20.05.2023 р. до 17.06.2025 року, виходячи з такого.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 р. по справі №320/29450/24, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 р., окремі положення п.2 постанови КМУ від 12.05.2023 р. № 481 було визнано протиправним та нечинним.
Таким чином, рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 р. у справі № 320/29450/24 набрало законної сили 18.06.2025 р.
У цьому контексті суд звертає увагу, що згідно із положенням ч.2 ст.265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Відтак, визнання у судовому порядку п.2 постанови КМУ від 12.05.2023 р. № 481 нечинним не породжує для позивача юридичних наслідків за період з 20.05.2023 р. до 17.06.2025 року, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин відповідні положення зазначеної постанови були чинними.
Аналогічного висновку при вирішення подібних правовідносин дійшов Верховний Суд у постанові від 30.06.2025 р. у справі № 280/8605/24, який суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (ч.5 ст.242 КАС України).
З огляду на наведене, постанова КМУ від 12.05.2023 р. № 481 є нечинною лише з 18.06.2025 р.
Відтак, з 18.06.2025 р. - з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 320/29450/24 - виникли підстави для розрахунку грошового забезпечення позивача з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, оскільки з цієї дати він мав право на отримання грошового забезпечення, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно із постановою № 704 відповідно до вимог ст.9 Закону №2011-ХІІ.
Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2018 р. - 1 762 грн.
Статтею 7 Закону України від 02.12.2021 р. №1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2022 встановлено в сумі 2 481 грн.
Станом на 01.01.2023 року встановлений в розмірі 2 684 грн (стаття 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік").
В свою чергу, ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" установлено у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2025 року - 3028 грн.
Отже, через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, виникли підстави для нарахування грошового забезпечення, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно із постановою № 704 відповідно до вимог ст.9 Закону № 2011-ХІІ, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
За таких обставин, суд вважає, що дії відповідача, які полягають у нарахуванні складових грошового забезпечення позивача за період з 18.06.2025 р. по 05.10.2025 р. включно шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, є протиправними.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що відновленням порушеного права позивача є зобов`язання відповідача здійснити за період з 30.03.2022 року по 19.05.2023 року та з 18.06.2025 року по 05.10.2025 року перерахунок та виплату грошового забезпечення (основні, додаткові види, щомісячні, одноразові додаткові види грошового забезпечення та премію, в тому числі виплаченої за цей період грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, шляхом застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Щодо здійснення перерахунку та виплату компенсації позивачу за невикористану щорічну додаткову відпустку, як учасника бойових дій, за 2023 - 2025 роки, яка передбачена п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 - 2025 роки, яка передбачена абз.3 п.14 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. №2011-XII, з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", з урахуванням раніше виплачених сум, суд зазначає наступне.
Статтею 4 Закону України "Про відпустки" від 05.11.1996 року №504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Згідно із п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 року №3551-ХІІ (далі - Закон №3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
В силу ст.16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А 1 групи.
Приписами ст.5 Закону №3551-ХІІ встановлено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.12 Закону №3551-ХІІ учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги - використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Згідно із частинами 1, 2, 8 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.
Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
Абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах 1 та 2 цього пункту, військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується групова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Оскільки право на додаткову відпустку у позивача виникає з моменту отримання статусу учасника бойових дій, то, відповідно, і право на грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій у позивача виникає також з моменту отримання ним статусу учасника бойових дій.
Так, постановою від 21 серпня 2019 року Великої Палати Верховного Суду, за результатами розгляду зразкової справи №620/4218/18 (Пз/9901/4/19), зроблено правовий висновок: "відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки".
Грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства України на день звільнення з військової служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру місячного грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Тобто, грошова компенсація за невикористані дні відпустки розраховується виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
Отже, з урахуванням норм чинного законодавства, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби, їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону №3551-XII.
При цьому, позивач вважає, виплачену йому при звільненні суму компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023 - 2025 роки, та компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 - 2025 роки визначеному наказом про його звільнення, неправомірною та такою, що не відповідає положенням чинного на момент його звільнення законодавству.
Як встановлено судом позивач має статус учасника бойових дій, а тому право на додаткову відпустку у нього виникло з 11.09.2023 року.
Згідно із витягом із наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 05.10.2025 року № 280 щорічна основна відпустка за 2022 рік не використана. 
Щорічна основна відпустка за 2023 рік не використана.
Щорічна основна відпустка за 2024 рік використана тривалістю 30 діб (з 20.08.2024 р. по 29.08.2024 р., з 20.09.2024 р. по 29.09.2024 р., 3 01.12.2024 р. по 10.12.2024 р.). 
Щорічна основна відпустка за 2025 рік використана тривалістю 15 діб (з 20.03.2025 р. по 03.04.2025 р.). 
Наказано відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виплатити грошову компенсацію за 15 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, 30 діб за 2023 рік, 15 діб за 2025 рік. Наказано виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2023 рік - 14 діб, за 2024 рік - 14 діб, за 2025 рік - 14 діб як учаснику бойових дій згідно із п.12 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Як було зазначено, згідно з частинами 1, 2, 8 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів.
Отже, якщо всі дні щорічної основної відпустки (30 днів) вже використані, компенсація за них не нараховується. Разом з тим, позивачем було використано у 2024 році 30 діб основної щорічної відпустки.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем було використано всі календарні дні основної відпустки у 2024 році. З огляду на вказане, відсутні правові підстави для визнання протиправними дій відповідача щодо не врахування до складу його грошового забезпечення сум додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 р. №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2024 рік, яка передбачена абз.3 п.14 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2024 рік.
Крім того, як слідує з матеріалів справи, у сторін відсутній спір щодо кількості днів основної та додаткової відпусток. 
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про визнання протиправними дій відповідача щодо не врахування до складу позивача грошового забезпечення сум додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2023 - 2025 роки, яка передбачена п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за 2022, 2023, та 2025 роки, яка передбачена абзацом 3 п.14 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2023 - 2025 роки, яка передбачена п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022, 2023, та 2025 роки, яка передбачена абзацом 3 п.14 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 р. №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", з урахуванням виплачених сум.
Щодо заявлених позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у не нарахуванні та невиплаті позивачу в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 30.03.2022 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2024 року по 05.10.2025 року із застосуванням щомісячної індексації - різниці (щомісячної фіксованої індексації) в розмірі 4 463,15 грн щомісяця, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому в повному розмірі індексацію грошового забезпечення з 30.03.2022 року по 31.12.2023 року та з 01.01.2024 року по 05.10.2025 року із застосуванням щомісячної індексації - різниці (щомісячну фіксовану індексацію) в розмірі 4 463,15 грн відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 "Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу", затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 року №44, з урахуванням раніше виплачених сум, суд зазначає наступне.
Як встановлено судом вище, відповідачем не було підвищено позивачу грошове забезпечення з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 року, 01.01.2023 року, 01.01.2024 року та 01.01.2025 року.
Згідно із статтею 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). 
При цьому, рішенням у цій справі визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення перерахунку та виплати позивачу щомісячного грошового забезпечення за період з 30.03.2022 року по 19.05.2023 року та з 18.06.2025 року по 05.10.2025 року, відповідно до положень постанови КМУ від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у межах справи №826/6453/18) шляхом визначення посадового окладу та окладу за спеціальним званням за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом №1928-ІХ на 01.01.2022 року у розмірі 2 481 грн, з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом №2710-ІХ на 01.01.2023 року у розмірі 2 684 грн, з 01.01.2025 року по 05.10.2025 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом № 4059-ІХ на 01.01.2025 року у розмірі 3 028 грн та зобов`язано відповідача провести позивачу перерахунок та виплату щомісячного грошового забезпечення за період з 30.03.2022 року по 19.05.2023 року та з 18.06.2025 року по 05.10.2025 року відповідно до положень постанови КМУ від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у межах справи №826/6453/18) шляхом визначення посадового окладу та окладу за спеціальним званням за період з 30.03.2022 року по 31.12.2022 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом № 1928-ІХ на 01.01.2022 року у розмірі 2 481 грн, з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом № 2710-ІХ на 01.01.2023 року у розмірі 2 684 грн, з 01.01.2025 року по 05.10.2025 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом № 4059-ІХ на 01.01.2025 року у розмірі 3 028 грн з урахуванням раніше виплачених сум.
Тобто, наразі у суду відсутні підстави вважати, що відповідач після перерахунку грошового забезпечення позивача не буде нараховувати індексацію грошового забезпечення. Відтак, позовні вимоги у вказаній частині звернені на майбутнє, та в їх задоволенні слід відмовити.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно із його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного стр..
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню частково з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України "Про судовий збір" з відповідача судові витрати, відповідно до статті 139 КАС України, не стягуються. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення за період з 30.03.2022 року по 19.05.2023 року та з 18.06.2025 року по 05.10.2025 року, відповідно до положень постанови КМУ від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у межах справи №826/6453/18) шляхом визначення посадового окладу та окладу за спеціальним званням за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" на 01.01.2022 року у розмірі 2 481 грн, з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" на 01.01.2023 року у розмірі 2 684 грн, з 01.01.2025 року по 05.10.2025 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" на 01.01.2025 року у розмірі 3 028 грн. 
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного грошового забезпечення за період з 30.03.2022 року по 19.05.2023 року та з 18.06.2025 року по 05.10.2025 року відповідно до положень постанови КМУ від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у межах справи №826/6453/18) шляхом визначення посадового окладу та окладу за спеціальним званням за період з 30.03.2022 року по 31.12.2022 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" на 01.01.2022 року у розмірі 2 481 грн, з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" на 01.01.2023 року у розмірі 2 684 грн, з 01.01.2025 року по 05.10.2025 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" на 01.01.2025 року у розмірі 3 028 грн, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не врахування до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2023 - 2025 роки, яка передбачена п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022, 2023, та 2025 роки, яка передбачена абз.3 п.14 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію ОСОБА_1 за невикористану щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2023-2025 роки, яка передбачена п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022, 2023, та 2025 роки, яка передбачена абз.3 п.14 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 р. №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", з урахуванням виплачених сум.
У задоволенні решти позовної заяви - відмовити.
Судовий збір не стягується.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя К.С. Кучма