ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 761/23941/24 
провадження № 61-8119св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 

головуючого -	Луспеника Д. Д.,		
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,	Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,	

учасники справи:
заявниця - ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Перша Київська державна нотаріальна контора, Міністерство оборони України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник Камша Олександр Вікторович , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 лютого 2025 року у складі судді Анохіна А. М. та постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2025 року у складі колегії суддів: Кафідової 0. В., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог 

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою, заінтересовані особи: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Шевченківський ВДРАЦС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ)), Перша Київська державна нотаріальна контора, Міністерство оборони України.

Заяву обґрунтувала тим, що вона та ОСОБА_3 були одружені та перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 квітня 2003 року. 

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25 лютого 2022 року № 3, молодшого сержанта запасу ОСОБА_3 було зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , включено до списків особового складу цієї військової частини та постановлено його на всі види забезпечення. 

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 04 травня 2022 року № 22, солдата ОСОБА_3 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 13 квітня 2022 року № 1-РС на посаду кулеметника 2 відділення 2 взводу 7 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , було зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення. 

Відповідно до витягу від 11 червня 2022 року з Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) зареєстроване кримінальне провадження №12022100100001445 за частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України (далі - КК України). Потерпілим (заявником) у кримінальному провадженні визначено ОСОБА_1 . 

Згідно з витягом з ЄРДР (від 10 червня 2022 року серії ЄО № 29991) 09 червня 2022 року під час виконання службових обов`язків у Донецькій області безвісно зник військовослужбовець військової частини № НОМЕР_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце якого до теперішнього часу не встановлено. Факт триваючого кримінального провадження також підтверджується листом слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 04 березня 2024 року № Т-130 сп/20/02-2023.

Відповідно до сповіщення сім`ї від 15 червня 2022 року № 26 ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачку було сповіщено про те, що її чоловік, солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 під час вогневого зіткнення із супротивником в районі населеного пункту Миронівка Донецької області, зник безвісти. 

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 21 червня 2022 року № 38/02/18 «Про результати службового розслідування зникнення безвісти солдата ОСОБА_3 » було наказано «вважати безвісти зниклим стрільця 1 відділення 2 взводу 7 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_3 ». Статус зниклої безвісти особи ОСОБА_3 також підтверджується витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, від 25 серпня 2023 року № 20230825-1515.

Заявниця переконувала, що наведені обставини є підставою для оголошення її чоловіка ОСОБА_3 померлим.

Наголошувала на тому, що оголошення її чоловіка ОСОБА_3 померлим потрібно їй для того, щоб реалізувати свої права та обов`язки, пов`язані з його смертю, зокрема, отримання необхідної допомоги сім`ї загиблого та вступу у спадщину його спадкоємців.

З огляду на викладене ОСОБА_1 просила суд оголосити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим у зв`язку з виконанням бойового завдання.

Короткий зміст рішення сулу першої інстанції 

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 лютого 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено. 

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, активні бойові дії у с. Миронівка Світлодарської міської територіальної громади Донецької області, де під час виконання бойового завдання зник безвісти ОСОБА_3 , розпочалася з 21 травня 2022 року та ця територія окупована рф. Тобто, станом на день розгляду цієї справи судом на території, яка є місцем зникнення безвісти ОСОБА_3 , активні бойові дії ще не завершені, ця територія окупована рф, тіло ОСОБА_3 знайдено не було, достовірних та беззаперечних доказів його загибелі заявником не надано, а тому заява про оголошення ОСОБА_3 померлим є передчасною.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 05 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Камша О. В., залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 лютого 2025 року - без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції правильно, всебічно і повно встановив обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосував правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні цього спору. Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи 

У червні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник Камша О. В. , через підсистему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2025 року, в  якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог її заяви.

Як на підставу касаційного оскарження заявниця посилається на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій правових висновків, висловлених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 та постановах Верховного Суду від 26 лютого 2024 року у справі № 686/9938/23, від 29 січня 2020 року у справі № 154/2135/17 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК України). Крім того, заявниця посилається на порушення судами норм процесуального права щодо дослідження доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій: 

- порушили право заявниці на справедливий суд;

- помилково вважали передчасним подання до суду заяви про оголошення ОСОБА_3 померлим;

- не звернули увагу на те, що шестимісячний строк, який визначний в реченні другому частини другої статті 46 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), для оголошення особи судом померлою, має відраховуватись від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, а не дня закінчення воєнних дій;

- не врахували, що завершення фази активних бойових дій на території, на якій ймовірно загинув  ОСОБА_3 (с. Миронівка Світлодарської міської територіальної громади), відбулось ІНФОРМАЦІЯ_4 і вже не тривало як станом на момент подання заяви про встановлення факту заявницею, так і на момент розгляду справи судами у цій справі;

- не звернули увагу на те, що для оголошення особи померлою вирішальним є саме настання події, яка може свідчити про ймовірну смерть певної особи, а не факт деокупації, чи завершення взагалі «воєнних дій», а не «бойових» дій на території України, чи скасування/закінчення правового режиму воєнного стану;

- не застосували під час вирішення справи норми Закону України від 12 липня 2018 року № 2505-VIII «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин»;

- не надали належної оцінки всім доводам і аргументам заявниці тощо.

У липні 2025 року Міністерство оборони Україничерез підсистему «Електронний суд» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник Камша О. В. , в якому зазначило про необґрунтованість та безпідставність доводів такої касаційної скарги, а також про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Також у липні 2025 року Шевченківський ВДРАЦС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) із застосуванням засобів поштового зв`язку подав до Верховного Суду заяву, в якій просив суд справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник Камша О. В. , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2025 року розглядати відповідно до вимог чинного законодавства та без присутності його представника.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 27 червня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник Камша О. В. , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2025 року передано на розгляд судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю, судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник Камша О. В., на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2025 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України; витребувано із Шевченківського районного суду міста Києва матеріали справи № 761/23941/24; надано іншим учасникам справи строк для подання відзиву.

У липні 2025 року матеріали справи № 761/23941/24 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2026 року справу № 761/23941/24 призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами. 

Позиція Верховного Суду 

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Фактичні обставини справи

Суди попередніх інстанцій встановили, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 25 квітня 2003 року серії НОМЕР_4 , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, заявниця ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 . 

Згідно зі сповіщенням сім`ї від 15 червня 2022 року № 26, ІНФОРМАЦІЯ_2 заявницю сповіщено про те, що її чоловік, солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 під час вогневого зіткнення із супротивником в районі населеного пункту Миронівка Донецької області, зник безвісти.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 21 червня 2022 року № 38/02/18 «Про результати службового розслідування зникнення безвісти солдата ОСОБА_3 » визначено вважати безвісти зниклим стрільця 1 відділення 2 взводу 7 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_3 .

Крім того, витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, від 25 серпня 2023 року № 20230825-1515 останній зник на території бойових дій.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, активні бойові дії у с. Миронівка Світлодарської міської територіальної громади Донецької області дії велись з ІНФОРМАЦІЯ_4 до ІНФОРМАЦІЯ_4. З 21 травня 2022 року ця територія окупована рф.
Правове обґрунтування

Порядок розгляду судом справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою визначено главою 4 розділу IV ЦПК України.

Статтею 306 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.

У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.

Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність.

За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. 

Надаючи тлумачення реченню другому частини другої статті 46 ЦК України в аспекті початку перебігу визначеного нею шестимісячного строку, Велика Палата Верхового Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 зазначила таке:

- словосполучення «від дня закінчення воєнних дій» потрібно розуміти, як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України; 
- встановлення такого строку дозволяє зменшити імовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою; 

- строк у шість місяців потрібно відраховувати від дня закінчення активних бойових дій на місці (території) ймовірної загибелі фізичної особи. Це забезпечує більш обґрунтований підхід до визначення моменту, коли зникнення фізичної особи (з надзвичайно високим ступенем вірогідності) можна вважати остаточним і невідворотним, і відповідає меті законодавчого регулювання - забезпечення справедливості та правової визначеності для всіх зацікавлених сторін у таких суспільних відносинах (див.: пункти 70 - 72).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у наведений справі № 755/11021/22 зазначила, що конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі - Наказ № 309). У цьому Наказі № 309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ № 309 містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території. Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу № 309, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України.

Велика Палата Верховного Суду наголошувала на тому, що не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. 

В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою (пункти 94-100 постанови).

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча і є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних дій.

Водночас шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, слід відраховувати від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі особи, у тому числі в разі зміни статусу територій з «території активних бойових дій» на «території можливих бойових дій» або «тимчасово окуповані рф території України».

Аналогічні правові висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у пункті 53 ухвали від 16 квітня 2026 року у справі № 671/132/25.

Також схожих правових висновків дійшов Верховний Суд і у постановах від 24 грудня 2025 року у справі № 692/95/25 (щодо оголошення померлим військовослужбовця, який зник безвісти в населеному пункті Одрадівка Бахмутського району Донецької області), від 18 лютого 2026 року у справі № 759/22513/24 (щодо оголошення померлим військовослужбовця, який зник безвісті в населеному пункті Олександропілля Попаснянського району Луганської області), від 04 березня 2026 року в справі № 761/684/25 (щодо оголошення померлим військовослужбовця, який зник безвісти в районі населеного пункту Бахмут Донецької області), від 13 березня 2026 року в справі № 352/1828/25 (щодо оголошення померлим військовослужбовця, який зник безвісти в районі с. Роботине Пологівського району Запорізької області).

Тобто, для початку відліку шестимісячного строку, передбаченого частиною другою статті 46 ЦК України, важливим є день закінчення активних бойових дій на території імовірної загибелі військовослужбовця незалежно від того, чи в подальшому такі території були звільнені від ворога, чи були окуповані.

Аналіз матеріали справи, яка переглядається, свідчить про те, що завершення фази активних бойових дій на території, на якій ймовірно загинув чоловік заявниці  ОСОБА_3 (с. Миронівка Світлодарської міської територіальної громади), відбулось ІНФОРМАЦІЯ_4, тож саме з цієї дати почався відлік шестимісячного строку, передбаченого частиною другою статті 46 ЦК України.

Однак, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, на вказане уваги не звернув, здійснив неправильне тлумачення положень частини другої статті 46 ЦК Українита помилково вважав, що оскільки станом на день розгляду цієї справи на території, яка є місцем зникнення безвісти ОСОБА_3 , активні бойові дії ще не завершенні і ця територія окупована рф, то заява про оголошення її чоловіка померлим є передчасною.
Крім того, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов помилкового висновку про те, що для задоволення заяви про оголошення фізичної особи померлою обов`язковою умовою є факт виявлення та ідентифікації тіла особи.

Зазначений висновок також свідчить про неправильне застосування судом норм матеріального права, зокрема положень статті 46 ЦК України, та ототожнення інституту оголошення особи померлою із процедурою державної реєстрації смерті або встановлення факту смерті особи в судовому порядку (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України). 

Верховний Суд наголошує, що особливість інституту оголошення особи померлою якраз і полягає у відсутності беззаперечних доказів її загибелі (зокрема, тіла чи останків), у зв`язку з чим правові наслідки настають на підставі презумпції (вірогідного припущення) про смерть.

Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи див. постанови Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23, від 29 травня 2024 року у справі № 127/28463/23).

При вирішенні цієї категорії справ у розпорядженні суду мають бути належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Відсутність безумовних доказів або наявність суперечностей у доказах, поданих заявником та/або заінтересованими особами на підтвердження відповідних обставин, унеможливлює оголошення особи померлою (див. постанови Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі № 148/1207/22 та від 04 червня 2025 року в справі № 591/11696/23).

Ці обставини суд встановлює на підставі відповідних доказів у їх сукупності. Такими доказами можуть бути, зокрема, але не виключно, накази командира військової частини, бойові розпорядження, акти службового розслідування, матеріали кримінального провадження, інформація державних органів та міжнародних інституцій, показання свідків (очевидців подій), фото- відеоматеріали з місця події тощо.

Таким чином, для вирішення судом питання про оголошення фізичної особи померлою визначальною є наявність у матеріалах справи належних, допустимих та достовірних доказів, які у своїй сукупності дозволять суду зробити обґрунтований та вірогідний висновок про смерть такої особи за певних обставин.
Водночас відсутність факту виявлення чи ідентифікації тіла (останків) особи не може бути самостійною підставою для відмови у задоволенні заяви, оскільки це суперечить правовій природі інституту оголошення особи померлою.

Апеляційний суд, в силу повноважень, визначених статтею 374 ЦПК України, вказаних помилок суду першої інстанції не усунув, не перевірив правильність застосування судом норм матеріального права, не дослідив наявні у справі докази, а безпідставно залишив таке судове рішення без змін.

Отже, відповідні доводи касаційної скарги та підстави касаційного перегляду знайшли своє часткове підтвердження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції. 

Отже, оскільки суди попередніх інстанцій не врахували висновків Верховного Суду щодо застосування положень частини другої статті 46 ЦК України у подібних правовідносинах, не з`ясували належним чином всіх фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не дослідили та не надали належної правової оцінки всім зібраним у справі доказам, а суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій з урахуванням обсягу їх повноважень, то відповідно до статті 411 ЦПК України, Верховний Суд дійшов висновку про скасування оскаржуваних судових рішень та передачу справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Під час нового розгляду справи суду першої інстанції належить врахувати викладене, проаналізувати всі доводи, заперечення сторін, вирішити питання обґрунтованість заявиОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою в установлені законом розумні строки з додержанням вимог норм матеріального і процесуального права, ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону. 

Щодо розподілу судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема із розподілу судових витрат.

Оскільки розгляд справи не закінчено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник Камша Олександр Вікторович , задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2025 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий	Д. Д. Луспеник   		
Судді:	І. Ю. Гулейков   		
	Г. В. Коломієць   		
	Р. А. Лідовець   		
	Ю. В. Черняк