Справа № 461/11099/20 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-з/811/85/26 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.

Додаткова ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року м. Львів 
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» та ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 лютого 2025 року та додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Дельта Банк», акціонерного товариства «Альфа Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дячук О.А., про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги, визнання незаконним та скасування запису про державну реєстрацію та витребування нежитлового приміщення,

встановив:
У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням об`єднаних та, в подальшому, уточнених позовних вимог, просив: визнати недійсним договір про відступлення права вимоги №2098/К від 09.12.2019 року, укладений між публічним акціонерним товариством (далі – ПАТ) «Дельта Банк» та акціонерним товариством (далі – AT) «Альфа Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В.; визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за кредитним договором №ФЛ-130808-001П від 13.08.2008 року, укладений 23.06.2020 року між AT «Альфа Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (далі – ТОВ ФК «Артеміда-Ф»); визнати недійсним укладений 23.06.2020 року між AT «Альфа Банк» та ТОВ ФК «Артеміда-Ф» договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченим 13.08.2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Герилів М.Р., який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячук О.А.; визнати незаконним та скасувати запис про державну реєстрацію, проведену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячук О.А., від 11.08.2020 року за №37754171 та відповідне рішення про державну реєстрацію №53591964 від 13.08.2020 року, на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 37,8 кв.м., за ТОВ ФК «Артеміда-Ф»; витребувати в ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 нежитлове приміщення, загальною площею 37,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 13 лютого 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
Додатковим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2025 року заяву ТОВ ФК «Артеміда-Ф» та заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ТОВ ФК «Артеміда-Ф» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30977 грн. 63 коп.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12718 грн. 93 коп.
В задоволенні решти вимог – відмовлено.
Обидва судові рішення оскаржив позивач ОСОБА_2 , просив їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.
Постановою Львівського апеляційного суду від 26 березня 2026 року апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 лютого 2025 року та додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2025 року залишено без змін.
31.03.2026 року відповідач ТОВ ФК «Артеміда-Ф» подав до апеляційного суду заяви про ухвалення додаткового рішення (а.с.179-226 т.10), в яких просив, з огляду на те, що предметом апеляційного оскарження в даній справі за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 було два судових рішення, стягнути з позивача на користь відповідача понесені на стадії апеляційного розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу, а саме: 26000 грн. – за розгляд апеляційним судом апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 лютого 2025 року і 6000 грн. – за розгляд апеляційним судом апеляційної скарги ОСОБА_2 на додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2025 року.
Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що професійна правнича допомога відповідачу надавалась адвокатом Бачинським О.М. і відповідно до умов договору про надання правової допомоги №20250326-23 від 26.03.2025 року (п.4.2), у разі ухвалення рішення на користь клієнта, останній зобов`язаний оплатити гонорар у розмірі 6000 грн., а відповідно до умов договору про надання правової допомоги №20250424-24 від 24.04.2025 року (п.4.2), у разі ухвалення рішення на користь клієнта, останній зобов`язаний оплатити гонорар у розмірі 26000 грн. 
Згідно поданих актів приймання-передачі наданих послуг, у вказані суми включається оплата послуг адвоката за: підготовку відзивів на апеляційну скаргу, в тому числі, збирання доказів, долучених до відзивів; підготовку та подання процесуальних заяв під час апеляційного розгляду справи; усні консультації з питань застосування чинного законодавства; участь у судових засіданнях апеляційного суду.
На підтвердження оплати відповідачем ТОВ ФК «Артеміда-Ф» наданих правничих послуг у вказаних розмірах долучено відповідні платіжні інструкції.
Також, аналогічного змісту заяви про стягнення витрат на правничу допомогу подав до апеляційного суду 31.03.2026 року відповідач ОСОБА_1 (а.с.227-255 т.10, а.с.1-36 т.11), в яких просив, з огляду на те, що предметом апеляційного оскарження в даній справі за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 було два судових рішення, стягнути з позивача на користь відповідача понесені на стадії апеляційного розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу, а саме: 13000 грн. – за розгляд апеляційним судом апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 лютого 2025 року і 3000 грн. – за розгляд апеляційним судом апеляційної скарги ОСОБА_2 на додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 березня 2025 року.
Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що професійна правнича допомога відповідачу надавалась адвокатом Бачинським О.М. і відповідно до умов договору про надання правової допомоги №20250508-13 від 08.05.2025 року (п.4.2), у разі ухвалення рішення на користь клієнта, останній зобов`язаний оплатити гонорар у розмірі 13000 грн., а відповідно до умов договору про надання правової допомоги №20250326-23 від 26.03.2025 року (п.4.2), у разі ухвалення рішення на користь клієнта, останній зобов`язаний оплатити гонорар у розмірі 3000 грн. 
Згідно поданих актів приймання-передачі наданих послуг, у вказані суми включається оплата послуг адвоката за: підготовку відзивів на апеляційну скаргу, в тому числі, збирання доказів, долучених до відзивів; підготовку та подання процесуальних заяв під час апеляційного розгляду справи; усні консультації з питань застосування чинного законодавства; участь у судових засіданнях апеляційного суду.
На підтвердження оплати ОСОБА_1 наданих правничих послуг у вказаних розмірах долучено відповідні платіжні інструкції.
05.05.2026 року позивач ОСОБА_2 в особі свого представника – адвоката Луки Т.М. подав клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, вважаючи заявлений відповідачами розмір таких витрат необґрунтовано завищеним. Зазначає, що з наданих представником відповідачів розрахунків вбачається, що ряд послуг не мали впливу на хід розгляду справи та не потребують спеціальних професійних навиків, а також наявні послуги, які в договорі про надання правової допомоги не передбачалися. Наголошує, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, а визначаючи розмір таких витрат, повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
В свою чергу, 05.05.2026 року відповідачі подали свої заперечення на вказане клопотання (заяву). 
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.3 ст.270 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 05.05.2026 року, є дата складення повного судового рішення – 15.05.2026 року. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяв з наступних підстав.
Пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частини третьої статті 270 ЦПК України, судове рішення щодо вирішення питання про судові витрати ухвалюється судом без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження). 
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.
Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову – на відповідача, у разі відмови в позові – на позивача, у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону й те, що у відзивах на апеляційну скаргу відповідачі зробили відповідні заяви про компенсацію витрат на правничу допомогу і докази на підтвердження понесених витрат подали з дотриманням встановлених процесуальним законом вимог, заяви відповідачів підлягають вирішенню апеляційним судом шляхом ухвалення додаткового судового рішення. 
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК).
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі №9901/350/18 (провадження №11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12.09.2019 року, постанові від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19), постанові від 26.05.2020 року у справі №908/299/18 (провадження №12-136гс19), постанові від 08.06.2021 року у справі №550/936/18 (провадження №14-26цс21) та постанові від 08.06.2022 року у справі №357/380/20 (провадження №14-20цс22).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правничу допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені нормами процесуального законодавства, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Подібний правовий висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 19.01.2023 року у справі №345/136/18.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ), зокрема, в рішенні від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії», щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
Колегія суддів вважає розмір витрат на правничу допомогу, понесених відповідачами на стадії апеляційного розгляду справи і описаних в актах приймання-передачі наданих послуг, необґрунтовано завищеним, оскільки обох відповідачів представляв один адвокат – Бачинський О.М., який брав участь і в суді першої інстанції, правова позиція сторони відповідачів у даній справі на стадії апеляційного розгляду є вже сформованою, відтак, підстав для висновку про складнощі у підготовці адвокатом кожному з відповідачів аналогічних за змістом відзивів на апеляційну скаргу позивача немає, тому, враховуючи наведене й те, що предметом оскарження за апеляційною скаргою позивача було два судових рішення, представник відповідачів брав участь у трьох судових засіданнях апеляційного суду і лише у двох із них розгляд справи відбувався по суті із заслуховуванням пояснень учасників справи: 20.01.2026 року та після поновлення судового розгляду – 17.03.2026 року, відшкодуванню відповідачам за рахунок позивача підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі по 4000 грн. кожному з відповідачів (3000 грн. – за підготовку відзивів на апеляційну скаргу і додатків до них, 1000 грн. – за участь у двох судових засіданнях).
На переконання колегії суддів, за встановлених і наведених вище обставин, такий розмір буде відповідати критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та представництва обох відповідачів одним адвокатом.
Керуючись ст.ст.137, 141, 270, 389 ЦПК України, суд

ухвалив:
прийняти додаткову постанову, якою заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» та ОСОБА_1  про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.
Стягнути із  ОСОБА_2  на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 4000 гривень. 
Стягнути із  ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1  витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 4000 гривень. 
В задоволенні решти вимог – відмовити.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту додаткової постанови. Повний текст додаткової постанови складений 15 травня 2026 року.

Головуючий       С.М. Бойко
Судді:        С.М. Копняк
А.В. Ніткевич