Справа №:686/11936/24
Провадження №: 2/755/2069/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2026 р.  м. Київ
Дніпровський районний суд міста Києва у складі: 
головуючого судді - Коваленко І.В.,
за участі секретаря судового засідання – Грищенко С.В.,
учасники справи:
представник позивача – адвокат Стадний Д.С.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
В С Т А Н О В И В:
30 квітня 2024 року Державна іпотечна установа звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення простроченої заборгованості за кредитним договором. За змістом вимог позивач просив суд:
«1. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) та з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , ідентифікаційний: НОМЕР_2 ) на користь Державної іпотечної установи прострочену заборгованість за Кредитним договором станом на 27.03.2024 р. в розмірі 1 119 287,40 грн. (один мільйон сто дев`ятнадцять тисяч двісті вісімдесят сім грн. 40 коп.), з яких: - прострочена сума основного боргу – 501 974,77 грн. (за період з 10.05.2020 р. по 10.12.2023 р.), - прострочені відсотки за користування кредитом – 617 312,63 грн. (за період з 10.05.2020 р. по 10.12.2023 р.). 
2.Стягнути з Відповідачів на користь Державної іпотечної установи (бул. Лесі Українки, б. 34, м. Київ, 01133, код ЄДРПОУ: 33304730) судові витрати у розмірі 16 789,31 грн. (шістнадцять тисяч сімсот вісімдесят дев`ять грн. 31 коп.)»
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 листопада 2005 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №07-05-И/02 (далі – Договір, кредитний договір), відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 84 600 доларів США з оплатою по процентній ставці 12% річних, зі строком повернення до 31.10.2025 року, а позичальник зобов`язався щомісяця, в термін до 10 числа кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного Ануїтетного платежу у розмірі 943,16 доларів США.
Позивач вказував, що згідно пункту 2.3. Договору, кредитні ресурси отримані позичальником ОСОБА_1 за цільовим призначенням: для придбання 3-х кімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею – 74,7 кв.м, житловою площею – 48,5 кв.м. 
Того ж дня, між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено Договір поруки №07-05-Ип1/02 від 01.11.2005 року (далі – Договір поруки), за яким ОСОБА_2 зобов`язалась відповідати перед Кредитором солідарно в повному обсязі за виконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань за кредитним договором.
11.02.2015 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою укладено Договір відступлення права вимоги 17/4-В, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Морозовою С.В. за реєстровим №616, відповідно до якого право вимоги за Кредитним договором та Договором поруки перейшло до позивача. Предметом договору відступлення є реалізація порядку звернення стягнення на майнові права відповідно до договору застави майнових прав №17/4-3 від 11.02.2015 року, що укладений з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №17/4 від 11.02.2015 року.
Про здійснення такого відступлення позичальника проінформовано повідомленням №7532/11/2 від 15.10.2015 року. 
Постановою Нацбанку України №612 від 17.09.2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних. Таким чином, Позивач став кредитором позичальника за Кредитним договором, договором поруки та іпотекодержателем за Іпотечним договором, тільки 17.09.2015 року. 
Позивач направляв відповідачам вимоги про повернення простроченої заборгованості від 23.02.2024 за №№579/15/7, 580/15/7.
Проте, через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором Оскільки ОСОБА_1 порушив умови Кредитного договору, не здійснюючи вчасно та у повному обсязі погашення кредиту та сплату відсотків, станом на 27.03.2024 року утворилась прострочена заборгованість у розмірі 1 119 287,40 грн, з яких: прострочена сума основного боргу – 501 974,77 грн. (за період з 10.05.2020 р. по 10.12.2023 р.), прострочені відсотки за користування кредитом – 617 312,63 грн. (за період з 10.05.2020 р. по 10.12.2023 р.), яку позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь враховуючи їх солідарний обов`язок.
24.06.2024 на підставі ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.05.2024 до Дніпровського районного суду міста Києва надійшли матеріали вказаної цивільної справи. 
25.06.2024, на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, позовна заява передана в провадження судді Арапіної Н.Є.
28.06.2024 Дніпровським районним судом міста Києва (головуючий - суддя Арапіна Н.Є.) постановлено ухвалу про відкриття провадження у вказаній цивільній справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого провадження, яке призначено на 17.07.2024 на 12:20 год. 
Протокольною ухвалою від 17.07.2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 08.10.2024 року.
08.10.2024 року судове засідання за клопотанням представника позивача відкладено до 03.12.2024 року.
03.12.2024 року довідкою секретаря судових засідань цивільну справу №686/11936/24 знято з розгляду у зв`язку з відключенням електроенергії. Справу призначено на 12.02.2025 року. 
12.02.2025 судове засідання за клопотанням представника позивача відкладено до 28.03.2025.
30.07.2024 (вх.№42228) з дотриманням вимог статей 127, 174, 178 ЦПК України, до суду відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали відзив на позов, з доказами направлення відзиву іншим учасникам справи. За змістом відзиву відповідачі висловили свою позицію щодо предмету та підстав позову, просили застосувати позовну давність до всіх позовних вимог Державної іпотечної установи, просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав наведених у відзиві на позов. 
04.10.2024 (вх.№54451) відповідач ОСОБА_1 подав до суду клопотання про витребування доказів.
20.03.2025 керівником апарату Дніпровського районного суду міста Києва О.С.Коровичем винесено розпорядження №175 «Щодо проведення повторного автоматизованого розподілу судових справ», відповідно до п.п. 2.3.50 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду.
На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2025, цивільна справа передана в провадження судді Коваленко І.В. 
24.03.2025 ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу прийнято до свого провадження. Розгляд справи розпочато повторно в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.
06.05.2025 ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва задоволено клопотання відповідача ОСОБА_1 про витребування доказів. 
14.05.2025 (вх.№27522) представник позивача подав до суду клопотання про долучення доказів по справі, одночасно з яким подані протоколи створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису з відповідними назвами файлів – з виписками по особовому рахунку щодо ОСОБА_1 . 
16.05.2025 (вх.№27971) провідний спеціаліст Дніпровського районного суду м.Києва Корченюк С.С. на виконання вимог ухвали суду від 06.05.2025 року надав відповідь про те, що 06.03.2025 року цивільну справу №755/6439/15-ц направлено на розгляд до Верховного Суду. 
03.06.2025 (вх.№ЕП-6496) Національний банк України на електронну адресу суду на виконання вимог ухвали суду від 06.05.2025 року надав відповідь, за змістом якої вбачається, що кредитна справа щодо ОСОБА_1 на архівне зберігання до НБУ не передавалась. Відповідно до акта від 19.10.2022 №1 «Про вилучення та знищення документів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за 1999-2016 року, не внесених до Національного архівного фонду», документи (справи), у тому числі меморіальні та касові документи, платіжні доручення до 2016 року включно, були вилучені та знищені в установленому законом порядку у зв`язку із закінченням строку їх зберігання, який становить п`ять років. 
05.06.2025 (вх.№32168) через систему «Електронний суд» позивач подав відповідь на виконання вимог ухвали суду від 06.05.2025. 
10.06.2025 у підготовчому засіданні з метою повторного виклику відповідачів та надання часу представнику позивача ознайомитись з матеріалами справи оголошено перерву до 23.07.2025.
22.07.2025 судове засідання за клопотанням представника позивача відкладено до 24.09.2025.
24.09.2025 (вх.№56710) до суду надійшла заява уповноваженого представника позивача ОСОБА_3 про зміну підстав позову, пред`явленого до відповідача ОСОБА_2 , в порядку ст.49 ЦПК України. 
24.09.2025 ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва заяву про зміну підстав позову, пред`явленого до відповідача ОСОБА_2 прийнято до розгляду.
11.11.2025 (вх.№68534) до суду відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали відзив на позов з урахуванням заяви про зміну підстав позову, з доказами направлення відзиву іншим учасникам справи. За змістом відзиву відповідачі висловили свою позицію щодо предмету та підстав позову, просили застосувати позовну давність до всіх позовних вимог Державної іпотечної установи, просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав наведених у відзиві на позов. 
12.11.2025 у підготовчому засіданні за клопотанням представника позивача оголошено перерву до 12.12.2025. 
12.12.2025 довідкою секретаря судових засідань цивільну справу №686/11936/24 знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді Коваленко І.В. у відпустці. Справу призначено на 12.02.2026. 
12.02.2026 довідкою секретаря судових засідань цивільну справу №686/11936/24 знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді Коваленко І.В. на лікарняному. Справу призначено на 23.03.2026.
23.03.2026 ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва у цивільній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27 квітня 2026 року.
У судовому засіданні, яке відбувалось 30.06.2026, представник позивача – адвокат Стадний Д.С. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. 
Відповідачі у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки не повідомили.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов наступних висновків.
За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).
За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 01 листопада 2005 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №07-05-И/02. Предметом даного договору було надання Банком позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів в сумі 84 600,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 12 % річних.
За змістом п.2.2. Договору для обліку наданих кредитних ресурсів Банк відкрив позичальнику позичковий рахунок НОМЕР_3 .
Згідно пункту 2.3. Договору, кредитні ресурси отримані позичальником ОСОБА_1 за цільовим призначенням: для придбання 3-х кімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею – 74,7 кв.м, житловою площею – 48,5 кв.м. 
Пунктом 3.2 Договору Сторони передбачили обов`язок позичальника повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим Договором, до 31 жовтня 2025 року. Погашення мало проводитись шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок.
Позичальник ОСОБА_1 також взяв на себе зобов`язання щомісяця, в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного Ануїтетного платежу у розмірі 943,16 доларів США згідно Графіка зменшення розміру заборгованості по кредиту (додаток №1 до Договору). У складі Ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування кредитними ресурсами.
01 листопада 2005 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено Договір поруки №07-05-Ип1/02 від 01.11.2005 року, за умовами п.1.1. якого ОСОБА_2 зобов`язалась відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором №07-05-И/02 від 01.11.2005 року, укладеним між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 , відповідно до якого боржникові надано кредит у розмірі 84 600 доларів США зі сплатою 12% річних.
Виконання зобов`язань за Кредитним договором було забезпечено іпотекою квартири (Предмет Іпотеки від 01.11.2005 року). Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_5 , загальною площею 74,70 кв.м, житловою – 48,50 кв.м. 
11 лютого 2015 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою укладено Договір відступлення права вимоги № 17/4-В, внаслідок чого позивач набув усіх прав вимоги за Кредитним договором та договором поруки, та іпотечним договором.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 202 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом частини першої статті 615 ЦК України, не припустима одностороння відмова від зобов`язання.
Згідно із статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У відповідності до ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
За приписами ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Згідно з частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як зазначено у статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до статей 611, 615 Цивільного кодексу України у випадку порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором.
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України одним із видів забезпечення виконання зобов`язання може бути порука.
Згідно з частинами першою, другою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
Відповідно до статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
За змістом частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема у зв`язку з передачею ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Під час судового розгляду встановлено, що Державна іпотечна установа є належним позивачем за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором №07-05-И/02 від 01.11.2005 року та Договором поруки №07-05-Ип1/02 від 01.11.2005 року.
Статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Однак, статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 1049 ЦК України не припиняє обов`язку позичальника сплатити процентів за користування грошима, передбачені статтею 1048 цього Кодексу; більш того, проценти за позикою підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.
Пунктом 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями статті 525 ЦК України, встановлено недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання або зміна його умов. 
Отже, позивач довів, що банк надав відповідачу кредитні кошти, відповідач користувався кредитними коштами, однак з 10.05.2020 припинив своєчасно та в повному обсязі сплачувати банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитним договором, у зв`язку з чим за період з 10.05.2020 по 10.12.2023 утворилась прострочена сума основного боргу у розмірі 501 974,77 грн. та прострочені відсотки за користування кредитом – 617 312,63 грн. 
Суд також враховує, що кредитні кошти отримувались позичальником під час шлюбу з ОСОБА_2 , кредит отримувався в інтересах та для потреб сім`ї, тому є всі підстави для солідарного стягнення заборгованості з відповідачів. Зокрема, ОСОБА_2 є поручителем за Договором поруки №07-05-Ип1/02 від 01.11.2005 року. 
Дана сума заборгованості відповідачами не спростована, у зв`язку з чим суд вважає вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів простроченої заборгованості за Кредитним договором №07-05-И/02 від 01.11.2005 у розмірі 1 119 287,40 грн такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та доведеними належними та допустимими доказами у справі.
Відповідачі просили застосувати строк позовної давності до всіх позовних вимог.
Згідно зі статтею 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ПК України).
Виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Частиною 5 статті 261 ЦК України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Згідно зі статтею 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Так, позивачем заявлені вимоги про солідарне стягнення з відповідачів простроченої заборгованості за Кредитним договором №07-05-И/02 від 01.11.2005, який був забезпечений Договором поруки №07-05-Ип1/02 від 01.11.2005 року у загальному розмірі 1 119 287,40 грн, яка утворилась у період з 10.05.2020 по 10.12.2023. 
В Постанові ВП ВС від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 зроблено висновок про те, що якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
Отже, оскільки за умовами договору, відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, щомісяця, в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного Ануїтетного платежу у розмірі 943,16 доларів США, до складу якого входили також проценти, згідно Графіка зменшення розміру заборгованості по кредиту, то перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.
Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.
Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України, у редакції до набрання чинності Закону № 2478-VIII, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) зазначено, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (провадження № 14-70цс19) зроблено висновок про те, що за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України у зазначеній редакції порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги у зв`язку з припиненням поруки за відповідною частиною основного зобов`язання.
Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив призводить до припинення суб`єктивного права кредитора.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).
Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).
Зазначений шестимісячний строк є преклюзивним, тобто його сплив є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові до поручителя. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника. Однак і в такому разі кредитор може звернутися із зазначеною вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
З відповідним позовом про стягнення кредитної заборгованості з поручителів кредитор може звернутися протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем) (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 64) та від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 61, 64) та постанову Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2021 року у справі № 202/781/14).
Пунктом 5.1 договору поруки від 01 листопада 2005 року передбачено, що порука припиняється, якщо кредитором протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя. 
Як зазначалось вище, додатком 1 до кредитного договору від 01.11.2005 року передбачено щомісячні платежі, а строк кредитного договору визначено до 31 жовтня 2025 року. Із цим позовом позивач звернувся до суду 23 квітня 2024 року (надсилання позову до суду засобами поштового зв`язку), при цьому, як убачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_1 припинив виконувати умови кредитного договору з 10.05.2020 року. Зокрема останній платіж на суму 608,03 доларів США був здійснений 30.04.2020 року, що підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 19.05.2019 по 23.06.2020 (а.с.99-114 т.3)
Кінцевий строк повернення кредиту сторони визначили до 31 жовтня 2025 року. 
При цьому, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань позивач направив позичальнику ОСОБА_1 та поручителю ОСОБА_2 вимоги про повернення кредиту 23.02.2024, в яких вимагав протягом 60 днів з дати надіслання цієї вимог погасити заборгованість, яка утворилась станом на 13.12.2023 та складається з простроченої суми основного боргу 501 974,77 гривень та прострочених відсотків за користування кредитом у розмірі 617 312,63 гривні.
З даним позовом позивач звернувся 23 квітня 2024 року, тобто на 61 день з дня надіслання вимоги відповідачам, проте поза межами строку дії договору поруки (та з урахуванням того, що 6-ти місячний строк вираховується для кожного щомісячного платежу окремо).
В той же час, суд звертає увагу на наступне.
Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12.03.2020.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Пунктом 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (який виключено на підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025).
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який є діючим і на час вирішення заяви.
З огляду на викладене, враховуючи, що перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу, беручи до уваги, що з 12.03.2020 на всій території введено карантин, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість, в межах строку позовної давності, починаючи з березня 2017 року.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, зважаючи на те, що станом на 27.03.2024 відповідачі не виконали своїх зобов`язань за Кредитним договором №07-05-И/02 від 01.11.2005 року та Договором поруки №07-05-Ип1/02 від 01.11.2005 року, беручи до уваги надані довідки-розрахунки заборгованості, виписки по особовим рахункам відповідача ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів простроченої заборгованості за Кредитним договором №07-05-И/02 від 01.11.2005 року, яка утворилась у період з 10.05.2020 по 10.12.2023, та складається із суми основного боргу у розмірі 501 974,77 грн. та прострочених відсотків за користування кредитом у розмірі 617 312,63 грн. знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення. 
На підставі повного та всебічного дослідження матеріалів справи, оцінки доказів, заяви учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у розмірі 19 000,00 грн., визначеному позивачем з урахуванням усіх платежів.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 16 789,31 грн., що вбачається із платіжної інструкції №118 від 10 квітня 2024 року.
При цьому, суд враховує, що при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.05.2023 № 522/5582/16-ц /61-3982св20/).
З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 16 789,31 грн судового збору сплаченого за подання позовної заяви, - по 8 394,66 грн з кожного. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позов Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення простроченої заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи прострочену заборгованість за Кредитним договором станом на 27.03.2024 у розмірі 1 119 287,40 грн. (один мільйон сто дев`ятнадцять тисяч двісті вісімдесят сім грн. 40 коп.), з яких: - прострочена сума основного боргу – 501 974,77 грн. (за період з 10.05.2020 р. по 10.12.2023 р.), - прострочені відсотки за користування кредитом – 617 312,63 грн. (за період з 10.05.2020 р. по 10.12.2023 р.).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 8 394,66 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 8 394,66 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. 
Учасники справи: 
Позивач: Державна іпотечна установа (код ЄДРПОУ 33304730, адреса місцезнаходження: Україна, 01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки, буд.34, ел.адреса: OFFICE@IPOTEKA.GOV.UA, тел. +38(044)-207-14- 14,+38(044)-207-14-12)
Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 )
Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 )
Повний текст рішення складено 02 липня 2026 року.
С у д д я:           І.В.Коваленко