Справа № 752/21548/25 
Провадження № 2/752/2384/26

Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України

19 травня 2026 року  Голосіївський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді - Машкевич К.В., за участю секретаря - Касаткіної А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся з позовом і просить стягнути з відповідача 11 954, 40 грн заборгованості за кредитним договором. 
Посилається в позові на те, що 15 лютого 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога » та відповідачем був укладений Кредитний договір №584168778.
Договір був укладений у формі електронного документа з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора MNV577NH.
Перед укладенням договору відповідач за допомогою мережі інтернет перейшов на офіційний сайт кредитора, зареєструвався на ньому, заповнив та подав заявку на отримання грошових коштів, зазначивши при цьому свої персональні дані, паспортні дані, номер телефона, РНОКПП, адресу електронної пошти, номер банківської карти та місце реєстрації місця проживання.
В подальшому пройшов належну перевірку, ознайомився та підтвердив згоду з офертою, отримав на вказаний ним номер телефону персональний одноразовий ідентифікатор, який використав при підписанні договору.
На виконання умов договору відповідачу був наданий кредит у сумі 8 000, 00 грн, які 15 лютого 2022 року були перераховані на банківську картку № НОМЕР_1 , вказану ним у заявці.
28 листопада 2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений договір факторингу, до якого в подальшому укладалися додаткові угоди про продовження терміну дії договор факторингу.
В подальшому право вимоги за даним кредитним договором було відступлено ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».
08 липня 2025 року між ТОВ «ФК`Ейс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» був укладений договір факторингу №08/07/25-Е, за яким право вимоги відповідно до Реєстру боржників від 08 липня 2025 року перейшло до ТОВ «ФК «Ейс» на суму 11 954, 40 грн.
Сума заборгованості була розрахована первісним кредитором,з яких: 8 000, 00 грн заборгованості по тілу кредиту; 3 954, 40 грн заборгованості по процентах.
Виходячи з цього, невиконання відповідачем умов кредитного договору, просить задовольнити позов.
Позов був зареєстрований судом 04 вересня 2025 року та відповідно до статті 33 ЦПК України було визначено склад суду.
Ухвалою суду від 08 вересня 2025 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачці додатково копію позовної заяви з додатками.
Відповідно до статті 178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для подання відзиву.
Відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.
Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній доказами.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про  задоволення позову, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Судом встановлено, що 15 лютого 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем був укладений Договір кредитної лінії №584168778.
Договір був укладений у формі електронного документа з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора MNV577NH. 
За умовами договору його невід`ємною частиною є Правила надання грошових коштів у позику та Паспорт споживчого кредиту. 
Пунктом 4.10 договору сторони дійшли згоди про використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Правил та Закону України « Про електронну комерцію». 
Відповідно до пунктів 2.1 та 2.3 договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі першого траншу кредитної ліміту на суму 8 000, 00 грн, який мав бути повернутий до 04 березня 2022 року протягом дії дисконтного періоду.
Договір був вчинений у формі електронного документа з використанням електронного підпису відповідно до Правил надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною договору.
Після виконання Алгоритму дій споживача в телекомунікаційній системі товариства, відповідачем був підписаний договір за допомогою одноразового паролю-ідетифікатора.
Після вчинення цих дій товариством було перераховано грошові кошти в сумі 8 000. 00 грн на банківську картку № НОМЕР_1 , зазначену відповідачем при укладенні договору. 
Це підтверджується листом АТ «Ощадбанк» від 24 жовтня 2025 року та довідкою АТ`Ощадбанк» про належність картки, на яку перераховані кошти, відповідачу.
( а.с. 18 - 44; 108 )
Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений Договір факторингу № 28/1118-01 строком дії до 28 листопада 2019 року.
В подальшому до вказаного договору сторонами неодноразово укладалися додаткові угоди в частині строку його дії, останній 31 грудня 2023 року, яким продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року. 
Відповідно до п.2.1 розділу 2 Договору факторингу № 28/1118-01 клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені в відповідних Реєстрах прав вимоги.
За умовами п.1.3 розділу 1 договору до нового кредитора переходять права вимоги до боржників по сплаті сум за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому.
31 липня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» був укладений Договір факторингу № 31/0724-01. 
08 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» був укладений Договір факторингу № 08/0725-Е, за яким до позивача перейшло право вимоги на суму 11 954, 40 грн. 
Відповідно до Розрахунку сума заборгованості розрахована станом на червень 2022 року та становить 11 954, 40 грн. з яких: 
1) 8 000, 00 грн заборгвовності по тілу кредиту;
2) 3 954, 40 грн заборгованості по процентах.
( а.с. 51- 53; 59 - 95 )
Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з частинами 1, 2 статті 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. 
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
З матеріалів справи вбачається, що укладений з відповідачем кредитний договір відповідає вимогам закону, умови договору з боку кредитодавця виконані, грошові кошти відповідачу надані.
В свою чергу, відповідач умови договору не виконує, в зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом частини 1 статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Частиною 1 статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до пункту 12.4 договору у випадку користування кредитом після закінчення строку дії договору ( після 90 днів від дня закічення дисконтного періоду)чи його дострокового розірвання позичальник зобов`язаний сплачувати на користь кредитодавця проценти за користування чужими грошовими коштами за ставкою 1087, 70% річних.
Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні частини 2 статті 625 ЦК України.
( а.с.36 - 44 )
Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постановах Великої Палати в справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року та в справі № 910/4518/16 від  5 квітня 2023 року, відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. 
Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. 
Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. 
Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
З урахуванням цього, суд вважає, що умови пункту 12.4 кредитного договору щодо нарахування процентів поза межами строку дії договору до моменту відступлення правав вимоги за понадстрокове користування кредитом, є саме мірою відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у розумінні частини 2 статті 625 ЦК України.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Цивільний кодекс України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частино 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Уклавши договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.
З урахуванням викладеного, невиконання відповідачем умов договору, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими. 
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладються на відповідача.
Відповідно до частин 1, 2 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Звертаючись до суду, позивач надав Договір про надання правничої допомоги від 11 серпня 2025 року, укладений з Адвокатським бюро «Соломко та партнери» та Додаткову угоду до нього.
Відповідно до Акту прийому-передачі наданих послуг від 22 серпня 2025 року позивачу було надано правових послуг на 7 000, 00 грн.
( а.с.45 - 50 )
Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постановіВеликої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. 
Заперечень проти розміру правничої допомоги відповідач не подав.
Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15 зазначено, що принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу надано оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Велика Палата Верховного Суду приймає до уваги положення частини 3 статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідач з будь-якими заявами до суду щодо неспівмірності витрат позивача на правничу допомогу не зверталася.
Суд враховує, що справа розглядалася судом у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Враховуючи викладене вище, предмет спору сторін, що вказана категорія справ не є складною та існує чисельна усталена судова практика, що відповідно не потребує значного часу для професійного адвоката для складання позовної заяви, враховуючи її зміст, обґрунтування, викладені обставини, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу та складність даної справи, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн., підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 2000,00 грн.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, часткового задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 199, 82 грн судового збору.
Керуючись статтями 3, 6, 11,15, 16, 205, 207,512, 513, 514, 517,525-526, 536, 610, 611, 626- 629, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, Законом України « Про електронну комерцію», статтями 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Ейс» 11 954, 40 грн заборгованості, 2 000, 00 грн витрат на правничу допомогу та 2 422, 40 грн судового збору.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», адреса: 02090, м. Київ, вул. Алматинська, 8, офіс 310а, ЄДРПОУ: 42986956.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 . 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 

Суддя К.В. Машкевич