Справа № 308/16500/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2026 року        місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі: 
головуючого судді Деметрадзе Т.Р. 
за участю секретаря судового засідання Дударева Е.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, військова частина НОМЕР_1 ДПС України, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, –
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою про встановлення факту, що він самостійно виховує та утримує свою неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 15 жовтня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , актовий запис № 1940.
Вказує, що від шлюбу у подружжя народилось двоє дітей: ОСОБА_5 , 2006 року народження, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, спільне життя у подружжя не склалось, у зв`язку з чим рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 15 травня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано.
Зазначає, що після початку повномасштабного вторгнення він разом з молодшим сином ОСОБА_6 проживає в місті Ужгород, в той час як мати дитини ОСОБА_2 залишилась проживати в місті Чернігів, з того часу і по сьогоднішній день дитина знаходиться повністю на утриманні та вихованні свого батька.
Зауважує, що він є військовослужбовцем ДПС України, має стабільний дохід, відповідно до договору оренди житлового приміщення від 26.05.2025 року орендує житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно акту про встановлення факту проживання громадянина від 13.10.2025 року за вих. №182, складеного головою ОСББ «Прогрес 40» та підписаного сусідами, таким встановлено, що під час проведення обстеження квартири АДРЕСА_2 встановлено, що за цією адресою проживають двоє осіб: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Крім того, зазначає, що згідно характеристики з навчального закладу та листа з медичного закладу, у якому укладена декларація із сімейним лікарем, неповнолітнім ОСОБА_3 постійно піклується батько ОСОБА_1 . 
Наголошує, що мати хлопчика продовжує фактично проживати в місті Чернігів, що стверджується відповідним актом проживання особи без реєстрації від 29.10.2025 року.
У зв`язку із наведеним, позивач просить встановити факт того, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на утриманні та вихованні свого батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
24.12.2025 через канцелярію суду надійшли письмові пояснення представника військової частини НОМЕР_1 ДПС України з повідомленням про те, що НОМЕР_2 прикордонний загін позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає повністю і вважає, що вони не ґрунтуються на законі, є безпідставними і тому не підлягають задоволенню.
Вказує, що положеннями Сімейного кодексу України, зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Зазначає, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за рішенням суду (статті 164, 180 СК України). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються.
Наголосив, що Сімейним кодексом України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо утримання дитини.
Позивач не скористався правом на участь у судовому засіданні та його представник ОСОБА_7 у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала. На продовження розгляду не з`явилася та подала заяву, згідно якої просила провести розгляд справи без участі сторони позивача та задоволити позов. 
Відповідач у судове засідання не з`явилася та подала заяву, згідно якої просила провести розгляд справи без її участі з урахуванням поданої нею нотаріально посвідченої заяви. 
Представник Служби у справах дітей Ужгородської міської ради у судове засідання також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень не подавав. 
Представник військової частини НОМЕР_1 ДПС України Манишин О.М. у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовної заяви. На продовження розгляду не з`явився та інший представник військової частини Курило Т.П. подав заяву про розгляд справи без участі. 
Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показав, що є сусідом ОСОБА_1 та вони перебувають у хороших дружніх сусідських відносинах. Зауважив, вони часто заходять в гості один до одного та вказав, що ОСОБА_1 проживає разом з своїм сином ОСОБА_6 , за яким самостійно здійснює догляд.
Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показала, що є другом сім`ї ОСОБА_10 та підтвердила, що ОСОБА_1 проживає разом з сином ОСОБА_11 більше трьох років, матір дитини вона ніколи не бачила.
Заслухавши доводи учасників судового засідання, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.
За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно з ст. 3 ч. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, батьками дитини записано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 15.05.2017 року розірвано. 
Відповідно до доданого до матеріалів справи договору оренди та Акту про встановлення факту проживання громадянина (-ки) від 13.10.2025, виданого головою ОСББ «Прогрес 40», таким підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 .
Також згідно відповіді на адвокатський запит за №92 від 28.10.2025 року, неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в медичному центрі ТОВ «Гемо Медика Україна» під наглядом лікаря-педіатра, декларація із лікарем-педіатром та дитиною була укладені за заявою батька ОСОБА_1 , супровід дитини під час візиту до лікаря здійснює батько ОСОБА_12 .
Відповідно до характеристики учня ОСОБА_3 із Ужгородського ліцею імені В.С. Ґренджі-Донського за вих. №1693 від 30.10.2025, дитина проживає разом з батьком ОСОБА_1 , який щодня проводжає його до школи, цікавиться успіхами у навчанні.
Судом також встановлено, що мати дитини ОСОБА_2 , 1983 року народження, проживає без реєстрації у АДРЕСА_3 , що підтверджується Актом про проживання особи без реєстрації від 29.10.2025.
Більше того, згідно нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 , зареєстрованої в реєстрі №2414, остання підтверджує, що не бажає брати участь у вихованні та утриманні сина ОСОБА_3 , дитину самостійно виховує та утримує батько. 
Згідно ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Аналіз вищевказаних матеріалів справи свідчить про те, що ОСОБА_3 перебуває на повному утриманні та вихованні батька ОСОБА_1 , який здійснює за ним догляд та забезпечує його всім необхідним для навчання та життя.
Суд відхиляє доводи представника військової частини НОМЕР_1 ДПС України, оскільки позиція військової частини ґрунтується на неправильному тлумаченні норм Сімейного кодексу України та не спростовує фактичних обставин справи, встановлених судом. Суд зазначає, що позивач не просив позбавити мати батьківських прав, припинити її обов`язки щодо дитини, визнати її безвісно відсутньою чи померлою. Позовна вимога стосується виключно встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання дитини батьком.
На підставі вищенаведених документів та показів свідків, суд вважає, що в судовому засіданні достовірно встановлено факт того, що ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує свою неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знайшов своє підтвердження належними доказами, у зв`язку з чим позовна заява підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 178, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити.
Встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , самостійно виховує та утримує свою неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Реквізити сторін:

Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_3 ;
Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ; рнокпп НОМЕР_4 ;
Треті особи:
- Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, адреса: Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 3; код ЄДРПОУ 42858487;
- військова частина НОМЕР_1 ДПС України, адреса: АДРЕСА_5 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 .

Суддя Т.Р. Деметрадзе