Провадження № 2/470/215/26
Справа № 470/162/26
Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  
11 червня 2026 року с-ще Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді Орлової С.Ф.,
за участю представника позивача начальника служби у справах дітей Березнегуватської селищної ради Швачко С.В., відповідача ОСОБА_1 , секретаря судового засідання Ляшенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні 02 червня 2026 року в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Березнегуватської селищної ради в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дітей, 
ВСТАНОВИВ:
05 березня 2026 року Березнегуватська селищна рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
У позові зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок, у якому проживає родина, потребує капітального ремонту. Відповідачка наразі не працевлаштована, єдиним її доходом є державна допомога для внутрішньо переміщених осіб. Діти практично самостійно доглядають за собою, рідко відвідують навчальні заняття, мати не цікавиться їх навчанням.
Родина ОСОБА_1 перебуває під наглядом Служби у справах дітей ще з 2014 року.
У жовтні 2023 року до Служби у справах дітей надійшла скарга від адміністрації Березнегуватського ліцею про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 тривалий час не виходять на онлайн-навчання, у зв`язку з чим було здійснено виїзд до зазначеної родини. У результаті було встановлено, ОСОБА_6 перебувала в стані алкогольного сп`яніння та поводилася агресивно.
Відповідно до наказу начальника Служби у справах дітей від 26.01.2024 № 5-р ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було взято на облік як дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах.
ОСОБА_1 не займається вихованням дітей, неналежним чином їх утримує, не забезпечує належного харчування та медичного догляду, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу, не створює умов для отримання дітьми освіти та їх повноцінного розвитку. Діти часто бачать матір у стані алкогольного сп`яніння, стають свідками сварок та безладу, проживають у неналежних умовах. Таким чином, порушуються права дітей, а мати фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд позбавити ОСОБА_1 батьківських прав стосовно її неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь державної установи, в якій перебуватимуть діти, або осіб, яким буде передано дітей на виховання, аліменти на їх утримання у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідачки, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Представник позивача Швачко С.В. в судове засідання з`явилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі на їх задоволенні наполягала.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання з`явилась, позовні вимоги не визнала, заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. Пояснила, що вжила заходів для лікування від алкогольної залежності, пошуку роботи, разом з дітьми прибрала у будинку та подвір`ї. Діти забезпеченні їжею та необхідними речами, приладдям для навчання, вона слідкує за їх гігієною, спілкується з вчителями. Розуміє необхідність ремонту будинку, однак не має для цього коштів.
Вислухавши пояснення представника позивача та відповідачки, вивчивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного.
З витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00038953972, № 00038953786 від 22.03.2023 року та копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 виданого 23 червня 2010 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції та серії НОМЕР_2 виданого 08 жовтня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березнегуватського районного управління юстиції у Миколаївській області, убачається що позивачка є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про батька дітей записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного Кодексу України, зі слів матері (а.с.11,15,18-19).
Позивачка та неповнолітні діти зареєстровані та фактично проживають за адресою АДРЕСА_1 ( а.с.10,14,17).
З актів обстеження житлово – побутових умов проживання сім`ї складених Службою у справах дітей Березнегуватської селищної ради за період з 2023 по 2026 роки убачається, що житловий будинок у якому мешкає відповідачка разом з неповнолітніми дітьми, на праві власності належить її батьку ОСОБА_7 , електро та газифікований, однак зручностей не має, перебуває в аварійному стані та потребує капітального ремонту. В кімнатах брудно, відсутня постільна білизна, подушки та ковдри брудні. Підсобне господарство та транспорт відсутні. Дохід родини складається з державної допомоги як внутрішньо переміщеним особам та стипендії неповнолітнього ОСОБА_2 у розмірі 1250 грн. Діти проживають в різних кімнатах, для навчання відсутні місця, одягом і взуттям забезпеченні частково, не постійно виходять на навчання в дистанційному форматі ( а.с.20-31).
З 2023 по 2026 роки відповідачка неодноразово викликалася на засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого органу Березнегуватської селищної ради, де її неодноразово було попереджено про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків щодо дітей ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , та рекомендовано: припинити вживати алкогольні напої, пройти курс лікування від алкогольної залежності, більше приділяти уваги вихованню, спілкуванню з дітьми, залучати їх до спільних домашніх справ, контролювати місце перебування дітей, забезпечити їх необхідними речами для навчального року, підтримувати домоволодіння у належних санітарно – гігієнічних умовах, придбати продукти харчування та постійно готувати їжу, вирішити питання щодо опалення в опалювальний період (а.с.32-41). 
Неповнолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувають на обліку Служби у справах дітей Березнегуватської селищної ради, як такі що опинилися у складних життєвих обставинах, у зв`язку з ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків ( а.с.51-53).
Свідок ОСОБА_8 – в.о. директора Центру надання соціальних послуг Березнегуватської селищної ради в судовому засіданні показала, що родина ОСОБА_9 перебуває на обліку як така, що потрапила в складні життєві обставини. Під час попередніх обстежень ОСОБА_1 перебувала в стані алкогольного сп`яніння, поводилась агресивно. Будинок родини було пошкоджено під час активних бойових дій, через це він перебуває в аварійному стані, потребує ремонту, крім цього є заборгованість за послуги газопостачання. Відповідачкою не було створено належних умов для проживання і виховання дітей, вони були недоглянуті, в будинку був безлад, антисанітарія, на підлозі екскременти тварин, у ОСОБА_10 було виявлено педикульоз. Ситуація змінилася після попередження відповідачки про позбавлення батьківських прав щодо дітей, під час відвідування родини у травні 2026 року, ОСОБА_1 перебувала в адекватному, тверезому стані, в будинку частково прибрано, є невеликий запас продуктів, приготовлена їжа, посаджена городина. Родині роз`яснювався порядок звернення з приводу отримання компенсації за пошкоджене майно, також вони постійно запрошуються для отримання гуманітарної допомоги. 
З характеристики складеної Березнегуватським професійним ліцеєм 02.10.2025 року №01-07/01-05/201 на ОСОБА_2 , який з 01.09.2025 року є учнем 1 групи "Оператор обробки інформації та програмного забезпечення. Адміністратор". Березнегуватського професійного ліцею, убачається, що за місцем навчання ОСОБА_5 характеризується позитивно, фізично розвинений, має середньо – достатній рівень успішності, вчиться в міру своїх можливостей, має пропуски занять, відлучається у своїх справах посеред навчального дня, але приймає активну участь у спортивних змаганнях ліцею. Матір не цікавить навчанням і поведінкою сина, його досягнення в навчанні і поведінка досягаються за рахунок самоорганізації та самовиховання (а.с.44,46). 
З характеристики з навчального закладу щодо ОСОБА_3 убачається, що вона з 2020 року навчається у Березнегуватському ліцеї, у 2026 році завершила навчання у 6 класі. Її загальний фізичний розвиток відповідає віку дівчинки. Має середній рівень навчальних досягнень. Не завжди вмотивована до навчання, але може сприймати і розуміти навчальний матеріал. Під час навчання, яке відбулось у змішаному форматі, не пропускала очних уроків, не завжди присутня на онлайн занять. Мама перебуває на зв`язку, реагує на зауваження вчителя, повідомляє про причини відсутності дитини на уроках. У вересні – жовтні 2025 року ОСОБА_10 почала відвідувати спортивну секцію. Позитивно спілкується з іншими учнями, активна у виховних заходах класу і ліцею. В порівнянні з 5 класом, має кращі результати навчальних досягнень за І семестр. У 5 класі було 6 предметів з низьким рівнем досягнень, за І семестр 6 класу – лише один ( а.с.47-50).
Звертаючись до суду із позовом про позбавлення батьківських прав, представник позивача покликалася на положення пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) згідно якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, та підтримала висновок Березнегуватської селищної ради від 04 березня 2026 року №633/06-18 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 по відношенню до дітей ОСОБА_11 і ОСОБА_12 через нехтування та відсутності серйозного ставлення до батьківських обов`язків (а.с.60-62). Відповідач, в свою чергу, заперечує наявність підстав для позбавлення її батьківських прав, наголошує на відсутності умисного ухилення від батьківських обов`язків щодо дітей, припинення вживання нею алкогольних напоїв та вжиття заходів для виконання рекомендацій наданих Службою у справах дітей.
Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" (далі - Закон № 2402-III) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах, зокрема від 24 жовтня 2024 року в справі № 199/3287/23, від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22, від 07 лютого 2024 року в справі № 455/307/22 та інших.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 28 лютого 2024 року в справі № 303/4697/22, від 12 лютого 2024 року в справі № 202/1931/22 та інші).
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.
У справі "Савіни проти України" (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.
У справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.
Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100).
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.
Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує невиконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними.
Натомість матеріалами справи підтверджується, що відповідач пройшла противорецидивне лікування алкогольної залежності та припинила вживати алкоголь (а.с.70), вживає заходів для покращення умов проживання дітей, а саме навела лад у будинку та подвір`ї, залучає їх до виконання побутових обов`язків, вживає заходів для пошуку роботи, в межах своїх фінансових можливостей придбає продукти харчування, одяг та інші необхідні їм речі. Приділяє увагу вихованню та навчанню дітей, підтвердженням такого є позитивні характеристики на ОСОБА_13 і ОСОБА_10 з навчальних закладів, зокрема щодо ОСОБА_10 наголошено на позитивній динаміці у навчальному процесі та участі у ньому матері.
Свідок ОСОБА_14 під час допиту в судовому засіданні показав, що доводиться відповідачці рідним братом. Раніше вона зловживала алкогольними напоями, через що поводилась агресивно та не реагувала на попередження про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків. Однак наразі сестра припинила вживати алкоголь, діти чисті, відвідують навчальні заклади, навідуються до нього та допомагають по господарству. Під час відсутності сестри він відмовлявся опікуватися дітьми, через те, що після поранення на військовій службі, перебував на реабілітації та лікувався.
У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 15 листопада 2023 року в справі № 932/2483/21, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 07 лютого 2022 року в справі № 759/3554/20, від 26 липня 2021 року в справі № 638/15336/18).
За положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Суд не погоджується з висновком Березнегуватської селищної ради щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав від 04.03.2026 року, оскільки вказаний висновок є недостатньо мотивованим і обґрунтованим та не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з боку матері загрози для дітей, їх здоров`я та психічного розвитку, як і не містить доводів щодо відповідності застосування такого крайнього заходу інтересам дітей та необхідності в такий спосіб захисту її прав.
Крім цього, допитані в судовому засіданні малолітня ОСОБА_4 та неповнолітній ОСОБА_5 заперечували проти позбавлення матері батьківських прав. Пояснювали що відтоді як вона припинила зловживати алкоголем, їх життя налагоджується, мати ходе на підробіток, готує їжу, прибирає. Вони відвідують навчальні заклади, наглядають та допомагають один одному. Погано матір до них ніколи не ставилась, а саме не кричала та не застосовувала насильство. 
Оцінюючі особу відповідача та її поведінку суд доходить висновку, що надані позивачем докази не є достатніми та переконливими для застосування до відповідача такої крайньої міри впливу як позбавлення батьківських прав відносно сина і доньки.
Позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя. У цій ситуації таке втручання наразі не є виправданим і пропорційним.
Разом з тим, встановлені судом обставини справи вказують на наявність підстав для того, щоб попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_2 і доньки ОСОБА_3 .
При цьому суд звертає увагу, що залишення поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 06 березня 2024 року в справі № 317/2256/22, від 09 червня 2023 року в справі № 591/6037/21).
Керуючись ст.ст.12, 13, 258, 263-265 ЦПК України, суд, 
УХВАЛ И В:
У задоволенні позовної заяви Березнегуватської селищної ради в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дітей - відмовити.
Попередити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 і доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Контроль за виконанням ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_2 і доньки ОСОБА_3 , покласти на Службу у справах дітей Березнегуватської селищної ради.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Учасники справи:

Позивач:Березнегуватська селищна рада – адреса місцезнаходження: Соборно – Миколаївська площа, 10 с-ще Березнегувате Баштанський район Миколаївська область, індекс 56203, ЄДРПОУ 04375808.

Відповідач:
ОСОБА_1 – адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя С. Ф. Орлова

Повне рішення суду складене 11 червня 2026 року.