ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 12зп-26/160	

Головуючий суддя І інстанції – Прудник С.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Іванова С.М. (доповідач),
суддів: Чередниченка В.Є., Шальєвої В.А., 

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.03.2026 в адміністративній справі №12зп-26/160 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат" до Державної служби геології та надр України про забезпечення позову до подання позовної заяви, - 

ВСТАНОВИВ:
11.03.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 10.03.2026 року через систему «Електронний суд» заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат" про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій останній просить суд:
- зупинити дію наказу Державної служби геології та надр України від 07.03.2026 року №103 «Про припинення дії спеціальних дозволів на користування надрами», в частині припинення дії спеціального дозволу на користування надрами №3640 від 31.12.2004 року до прийняття рішення судом. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.03.2026 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат" про забезпечення позову було задоволено.
Зупинено дію наказу Державної служби геології та надр України від 07.03.2026 року №103 «Про припинення дії спеціальних дозволів на користування надрами», в частині припинення дії спеціального дозволу на користування надрами №3640 від 31.12.2004 року до прийняття рішення судом.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, Державна служба геології та надр України звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.03.2026 скасувати та прийняти судове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив про безпідставність висновків суду, що оскаржуваний наказ Держгеонадр від 07.03.2026 року №103 «Про припинення дії спеціальних дозволів на користування надрами» зупиняє дію дозволу від 31.12.2004 №3640, адже такий дозвіл зупинений ще на підставі наказу Держгеонадр від 28.03.2023 №178, що підтверджується висновками Верховного Суду у справах №160/8773/23 та №160/20856/24. Вказано, що оскаржуваний наказ Державної служби геології та надр України від 07.03.2026 року №103 «Про припинення дії спеціальних дозволів на користування надрами» в частині припинення дії спеціального дозволу на користування надрами №3640 від 31.12.2004 року наданого ТОВ «МОТРОНІВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» прийнято на виконання вимог пункту 8 частини другої статті 26 Кодексу України про надра, згідно рішення Ради національної безпеки і оборони України від 28.01.2026 року «Про застосування, скасування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введеного в дію Указом Президента України від 02.02.2026 року №94/2026.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки правомірність наказу Державної служби геології на надр України від 07.03.2026 року №103 в частині припинення дії спеціального дозволу на користування надрами №3640 від 31.12.2004 року буде встановлена лише судовим рішенням, прийнятим за результатами розгляду справи, а факт оскарження вказаного наказу не зупиняє його виконання, наявна реальна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі та наявності підстав для забезпечення позову.
Суд апеляційної інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку виходить з наступного.
Частинами першою та другою статті 150 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 КАС України).
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться або буде перебувати справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, за яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними. Так само суд повинен вказати підстави, за яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.
Слід також зауважити на тому, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та перегляді рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, а отже не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.
Як видно з матеріалів справи, в обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову позивач зазначав, що прийняття відповідачем рішення про припинення дії спеціального дозволу, зобов`язує надрокористувача зупинити проведення робіт, передбачених відповідним спеціальним дозволом на користування надрами, на наданій йому в користування ділянці надр. Важливість роботи підприємства полягає у наданні можливості реалізувати законне право на працю та виплачувати заробітну плату своїм співробітникам, а у разі зупинки господарської діяльності ТОВ "Мотронівський ГЗК" внаслідок припинення дії спеціального дозволу на користування надрами №3640 від 31.12.2004 року працівники ТОВ "Мотронівський ГЗК" залишаться без джерел і засобів до існування. Фактично проведення робіти з рекультивації, відновлення ґрунту за відсутності дозволу неможливе, в зв`язку із припиненням права користування земельною ділянкою та права на виконання подібних робіт. Таким чином, прийняття Держгеонадрами незаконного рішення про припинення дії спеціального дозволу №3640 від 31.12.2004 року позбавить ТОВ "Мотронівський ГЗК": права на видобування корисних копалин на підставі отриманого на законних підставах спеціального дозволу; спричинить неможливість в подальшому здійснення заявником свого основного виду господарської діяльності; порушить права Товариства на свободу підприємницької діяльності; порушить права Товариства на заборону від незаконного втручання та перешкоджання його господарській діяльності; призведе до порушення як законних прав та інтересів самого Товариства, так і його працівників, оскільки заявником надається можливість реалізувати право на працю значній кількості працівників.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що безумовно рішення чи дії суб`єктів владних повноважень можуть справляти певний негативний вплив на суб`єктів господарювання, зокрема на їхню господарську діяльність. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати негативні наслідки, які позивач оцінює негативно, проте зазначені обставини мають бути доведені, тобто підтверджуватись доказами в розумінні ст.ст. 72-76 КАС України.
Слід констатувати, що належні та допустимі докази в розумінні статей 72-76, 150, 151 КАС України на підтвердження наведених обставин заявник взагалі не долучав до матеріалів заяви про забезпечення позову, а останні були подані останнім до суду першої інстанції 26.03.2026, тобто після прийняття оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
Відтак, вищенаведені докази не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, як доказ наявності обставин, які зумовлюють необхідність забезпечення позову при перегляді оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, а отже подана заява про забезпечення позову фактично є непідтвердженою, а оскаржувана ухвала є передчасною.
Щодо наявності очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, то вони повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом. Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною 2 статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті, яке фактично ґрунтується на тих самих аргументах, які покладені в підстави позову, є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного суду, викладеній в постанові від 07.08.2024 року по справі № 160/1248/24, що враховується судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову. 
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України – задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.03.2026 в адміністративній справі № 12зп-26/160 – скасувати та в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат" про забезпечення позову - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий - суддя С.М. Іванов 

суддя В.Є. Чередниченко 

суддя В.А. Шальєва