Справа № 750/2755/26
Провадження № 2/750/1992/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2026 року м. Чернігів
Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:
головуючого судді Слісаря А.В.,
за участю секретаря Примак Т.В.,
позивача та його представника – адвоката Пирог Л.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НПО СВАРОГ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

у березні 2026 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди та просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 67032,25 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 52807,77 грн. та моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. Позов мотивує тим, що з 07.03.2017 до 02.10.2025 року працював в ТОВ «НПО СВАРОГ» на посаді охоронця та був звільнений за угодою сторін, однак після звільнення йому не виплачена заробітна плата у розмірі 77032,25 грн. за період з листопада 2024 року по вересень 2025 року. 03.10.2025 року відповідач виплатив позивачу 2080,04 грн. лікарняні за серпень 2025 року, а 06.01.2026 року виплатив 10000,00 грн. заробітної плати за березень-квітень 2025 року, а тому сума не виплаченої відповідачем заробітної плати становить 67032,25 грн. Крім того, на підставі ст. 117 КЗпП України у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, просить стягнути із відповідача52807,77 грн. Вказує, що не виплата йому заробітної плати, призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому він просить стягнути з відповідача моральну шкоду. 
Ухвалою суду від 17 березня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу запропоновано подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позов.
У судове засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити з наведених у позові обставин. 
Представник відповідача у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв та клопотань не подавав. 
Суд, заслухавши вступні слова учасників справи, які прибули у судове засідання з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, дійшов наступного висновку. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 07 березня 2017 року по 02 жовтня 2025 року працював на посаді охоронця в Товаристві з обмеженою відповідальністю «НПО СВАРОГ»(а.с.20).
З 02 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звільнений за угодою сторін, згідно копії наказу від 02.10.2025 р. № 49-К(а.с.18).
Згідно копії довідки про заборгованість, яка видана ТОВ «НПО СВАРОГ» 02.10.2025 р., загальна заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 станом на 02.10.2025 р. становить 77032,25 грн.(а.с.19).
15 жовтня 2025 року ОСОБА_1 подавав письмову заяву до Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці та у відповідь отримав лист від 28.10.2025 р. з якого вбачається, що ТОВ «НПО СВАРОГ» недотримано вимог законодавства щодо виплати заборгованості по заробітній платі(а.с.21-23).
У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «НПО СВАРОГ» із заявою та просив виплатити йому заборгованість по заробітній платі(а.с.24-27).
З копії банківської виписки вбачається, що 06 січня 2026 року, ТОВ «НПО СВАРОГ» виплатило ОСОБА_1 заробітну плату і аванс з березня 2025 р. по квітень 2025 р. у розмірі 10000,00 грн.(а.с.35-36).
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить:
- основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
- додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій,
- інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Відповідач не надав суду доказів виплати позивачу заборгованості по заробітній платі у повному обсязі, а часткова виплата у січні 2026 року свідчить про визнання відповідачем такої заборгованості, а тому позов у частині стягнення заборгованості по заробітній платі є обгрунтованим та підлягає задоволенню.
Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.  При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Позивач був звільнений 02 жовтня 2025 року, але йому не були виплачені всі суми, що належать йому від підприємства в день звільнення, які складаються із невиплаченої заробітної плати у розмірі 67032,25 грн. 
Таким чином, в судовому засіданні встановлено порушення відповідачем права позивача на отримання належних йому при звільненні сум заробітної плати, у строки, зазначені статтею 116 КЗпП України, що є підставою для застосування відповідальності передбаченої статтею 117 КЗпП України за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100). Згідно з п.1 Порядку №100 цей нормативний акт застосовується, зокрема, інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.
В пункті 2 Порядку № 100 зазначено, що середня заробітна плата обраховується, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Позивачу при звільненні не була виплачена заробітна плата, як того передбачає ст.116 КЗпП України. Подією, з якою пов`язана виплата за затримку виплати всіх сум, є день звільнення позивача у жовтні 2025 року, тому середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи, що передували звільненню – серпень, вересень 2025 р.
Відповідно до роз`яснень, викладених в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Згідно довідки про заборгованість по заробітній платі(а.с.19), заробітна плата позивача за серпень 2025 р. складає 9800,80 грн., а за вересень 2025 р. – 13608,87 грн. У серпні 2025 р. було 21 робочий день, а у вересні 2025 р. – 22 робочі дні. Враховуючі вказані дані, середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці роботи перед звільненням складає 544,41 грн.((9800,80 грн. + 13608,87 грн.) : 43 робочі дні(21 у серпні та 22 у вересні 2025 року) = 544,41 грн.) 
Позивач звільнений із займаної посади 02 жовтня 2025 року. 
Число робочих днів у періоді з 02.10.2025 (наступний день після звільнення) по 12.05.2026 року(день ухвалення рішення суду) складає 158 дні, але цей період перевищує 6 місяців, тому середній заробіток за затримку виплати заробітної плати при звільненні, необхідно рахувати за 6 місяців, тобто з 03.10.2025 р. по 02.06.2026 року що складає 130 робочих дня.
Однак, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи у межах заявлених позовних вимог, а тому враховує, що позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.10.2025 р. по 13.02.2026 р., який складає 97 робочих дня, тому суд вирішує справу з врахуванням позиції позивача. 
Враховуючи наведене, суд вважає, що загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період який просить позивач, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 52807,77 грн. (544,41 грн. х 97 робочих днів), що не перевищує шести місяців.
Суд, при вирішенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні враховує позицію Верховного Суду викладену у постанові від 06.12.2024 року у справі № 440/6856/22 у якій суд зазначив, що при вирішенні таких вимог належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 Кодексу законів про працю України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.
Вирішуючи вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., суд бере до уваги наступне.
Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя . Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення закону, передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи винятків для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті та з урахуванням інших обставин.
Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин (шляхом присудження невиплачених сум чи виконання рішення суду про їх стягнення), а має самостійне юридичне значення.
Тобто, за умови порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконної невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.
Прийнявши до уваги протиправні дії відповідача, урахувавши характер порушення, глибину моральних страждань, вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, що буде відповідати розумності та справедливості.
Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, тому на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, розмір яких становить за вимогу про стягнення середнього заробітку 1331,20 грн, а за вимогу про стягнення моральної шкоди 798 грн. 72 коп.(60%), що у загальному становить 2129 грн. 92 коп.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «НПО СВАРОГ»(м. Чернігів, вул. Кільцева, 5, код ЄДРПОУ 34924848) про стягнення заборгованості по заробітній платі, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди – задовольнити частково. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НПО СВАРОГ» на користь ОСОБА_1 67032 грн. 25 коп. заборгованості по заробітній платі з наступним утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НПО СВАРОГ» на користь ОСОБА_1 52807 грн. 77 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НПО СВАРОГ» на користь ОСОБА_1 3000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди. 
В іншій частині позову – відмовити. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НПО СВАРОГ» на користь ОСОБА_1 2129 грн. 92 коп. понесених судових витрат по сплаті судового збору. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя  А.В. Слісар