Справа № 455/966/25 Головуючий у 1 інстанції: Пошивак Ю.П. 
Провадження № 22-ц/811/405/26 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 липня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.
секретаря: Іванової О.О.
з участю:приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Старосамбірського районного суду Львівської області від 21 січня 2026 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни, стягувач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», –

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргоюна дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни.
Скаргу мотивував тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни перебуває виконавче провадження № 79891502 з виконання виконавчого листа № 455/966/25, виданого Старосамбірським районним судом Львівської області від 03 грудня 2025 року про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором № 135804 в розмірі 19205.34 грн. та 2951.02 грн судового збору.
На підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни від 29 грудня 2025 року про арешт коштів боржника в межах виконавчого провадження №79891502 з його зарплатного рахунку було списано 26 457.47 грн на погашення заборгованості.
Внаслідок дій приватного виконавця заблоковано його зарплатний рахунок, з якого стягнуто кошти, у зв`язку з чим він не зміг отримати заробітну плату, яка є його єдиним джерело доходу.
Заробітна плата є коштами цільового призначення, а стягнення на заробітну плату боржника звертається лише у разі відсутності у нього коштів на рахунках, відсутності чи недостатності майна для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.
Накладення арешту на його зарплатний рахунок та стягнення усіх зарплатних коштів є неспівмірним необхідним діям виконавця з виконання рішення суду.
Крім того, будучи боржником у виконавчому провадженні, він не відмовляється від виконання рішення суду у справі № 455/966/25 щодо стягнення з нього заборгованості, однак рішення суду оскаржено ним в апеляційному порядку, а відтак не набрало законної сили, тому стягнення з нього заборгованості є передчасним.
З наведених підстав просив:
-визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни, вчинені при виконанні виконавчого провадження №79891502 щодо накладення арешту на його зарплатний рахунок НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), відкритий у АТ КБ «ПриватБанк»;
-зняти арешт з його зарплатного рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), відкритого у АТ КБ «ПриватБанк». 
Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 21 січня 2026 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни, стягувач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів – відмовлено. №79891502
Ухвалу Старосамбірського районного суду Львівської області від 21 січня 2026 року оскаржив представник ОСОБА_1 – Гриб Олег Васильович.
В апеляційній скарзі покликається на те, що внаслідок арешту, накладеного приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Юлією Андріївною в межах виконавчого провадження та стягнення всієї заробітної плати з його зарплатного рахунку на суму 26457.47 грн, він не може отримати заробітну плату, яка є його єдиним джерелом доходу та не може сплачувати комунальні послуги.
Зазначає, що він не відмовляється від виконання судового рішення, однак таке не набрало законної сили.
Виписка по його зарплатному рахунку НОМЕР_2 (картка НОМЕР_1 ) не містить надходження коштів від третіх осіб, а надходження від «Скарбнички» нараховуються з його заробітної плати та не є сторонніми надходженнями.
Рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які відповідно до вимог законодавства арешт не накладається.
Накладення арешту на зарплатний рахунок та стягнення усієї заробітної плати не є співмірним необхідним діям виконавця в процесі виконання судового рішення.
Просить ухвалу Старосамбірського районного суду Львівської області від 21 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги скарги задовольнити повністю.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 155).
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Враховуючи обставини справи, характер спірних правовідносин, а також те, що неявка належним чином повідомленого учасника справи в судове засідання суду апеляційної інстанції відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, у справі достатньо матеріалів для ухвалення рішення по суті спору, колегія суддів приходить до висновку про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його представника.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. на заперечення доводів апеляційної скарги, приватного виконавця виконавчого округу Львівської області – Ільчишин Л.В. на їх заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що скаржником не надано належних та допустимих доказів неправомірності накладення арешту на його кошти на рахунку НОМЕР_2 , а банк, який виконував постанову приватного виконавця визначив статус коштів та рахунок як такі, на які може бути накладено арешт.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Пунктом 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно частини четвертої статті 10 ЦПК України.
Виконання судового рішення відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Згідно з ч. 1,2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Судом встановлено, що рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2025 року у справі № 455/966/25 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 135804 в розмірі 19205.34 грн. та 2951.02 грн судового збору. 
03 грудня 2025 року на виконання вищезазначеного рішення суду Старосамбірським районним судом Львівської області видано виконавчий лист № 455/966/25.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. від 29 грудня 2025 року відкрито виконавче провадження № 79891502 з виконання виконавчого листа № 455/966/25, виданого 03 грудня 2025 року Старосамбірським районним судом Львівської області, та стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 2215.63 грн.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. від 29 грудня 2025 року в межах виконавчого провадження № 79891502 накладено арешту на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях , що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, що становить 25065.24 грн.
Випискою по картковому рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), відкритому у АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , підтверджується, що 29 грудня 2025 року списано 26 457.47 грн як стягнення відповідно до виконавчого провадження.
Згідно з платіжною інструкцією № РСТС0VJ2L1 від 29 грудня 2025 року сума в розмірі 26 457.47 грн стягнута з ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 79711453 з виконання виконавчого листа № 455/1421/25, виданого 30 жовтня 2025 року Старосамбірським районним судом Львівської області.
Згідно з відомостей з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни від 30 квітня 2026 року виконавче провадження № 79891502 з виконання виконавчого листа № 455/966/25, виданого 03 грудня 2025 року Старосамбірським районним судом Львівської області, зупинено на підставі ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з поновленням судом строку на подання апеляційної скарги на рішення суду.
Постановою Львівського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року у справі № 455/966/25 апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – задоволено частково.
Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2025 року – змінено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором про споживчий кредит № 135804 від 31 березня 2024 рокув розмірі 1000.50 грн, що становить заборгованість за основним боргом.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 252.84 грн судового збору.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. від 30 квітня 2026 року виконавче провадження № 79891502 з виконання виконавчого листа № 455/966/25, виданого 03 грудня 2025 року Старосамбірським районним судом Львівської області, закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з погашенням заборгованості боржником, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, припинено чинність арешту коштів боржника, накладеного постановою про арешт коштів боржника від 29 грудня 2025 року на суму 25065.24 грн.
Питання організації, порядку та умов виконання судових рішень і рішень інших органів, що підлягають примусовому виконанню, зокрема звернення стягнення на кошти боржника на рахунках в банках, передбачені як Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року (далі – Інструкція…).
Відповідно до частини 7 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.
Якщо у заяві про відкриття виконавчого провадження не зазначено майно боржника та/або його кошти на рахунках у банківських установах, то у відповідно до статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» розшук майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на інших рахунках боржника, на накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Згідно з п. 7 розділу VIII Інструкції…, розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, виконавець зобов`язаний винести постанову відповідно до абзацу другого частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на майно боржника, яке полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (частини третя-четверта статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»).
При цьому частина перша та друга стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» чітко визначають порядок звернення стягнення на майно боржника та обмеження щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться на банківських рахунках боржника , у випадках визначених законами, зазначеними у частині другій цієї статті, та на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»).
Пунктом 10 Розділу VIII Інструкції… передбачено, що саме після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову.
При цьому пунктами 3, 14, 21 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.
Отже, зі змісту вищевказаних норм права слідує, що арешт є початковою та окремою стадією провадження щодо звернення стягнення на майно боржника і являє собою сукупність заходів, що передбачають як наслідок обмеження в праві розпорядження майном, на яке накладається арешт. При цьому виконавець за відсутності відомостей про майно, повідомлених кредитором повинен самостійно здійснити заходи для виявлення такого майна, у тому числі грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, і перед накладенням арешту на майно (кошти) боржника повинен отримати відомості про наявність у боржника відповідного майна та коштів, зокрема щодо коштів на банківських рахунках – відомості про володільця рахунку, номеру, виду рахунку, суми коштів, що зберігаються на ньому саме наявність таких даних дозволяє виконавцю здійснити арешт коштів, що знаходяться на банківських рахунках у відповідності до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» та розділу VIII Інструкції…
Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається: 1) у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, 2) відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, 3) у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Частинами другою та третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що із заробітної плати боржника може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, а за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, – 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
З наведених норм права вбачається, що виконавець має повноваження звернути стягнення заробітну плату, пенсію, стипендію боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення, та для виконання рішення про стягнення періодичних платежів, однак, у розмірі не більше 20 відсотків за наявності одного виконавчого документа та 50 відсотків заробітної плати, пенсії, стипендії за наявності декількох виконавчих документів (зведене виконавче провадження). Таке стягнення здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
Встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від пенсії боржника покликане гарантувати людині право на отримання доходу, як засобу для існування, тому законодавець обмежив розмір будь-яких утримань із пенсії, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на пенсію, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину пенсії, що перевищує граничну межу таких відрахувань.
Накладення арешту на кошти, що складають пенсію боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із пенсії, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання доходу та достойні умови життя.
Таким чином, не може бути накладений арешт на кошти що складають заробітну плату, пенсію боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, пенсії, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, пенсію таке обмеження не розповсюджується.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20.
Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, пенсію здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно, як заробітної плати, пенсії або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті.
Відповідно до частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а згідно із пунктом першим частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 та у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2024 року у справі № 338/1125/23.
При цьому передбачене абзацом другим частини другої статті 59 України «Про виконавче провадження» зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.
Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків.
У випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою, пенсією боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.
Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни від 29 грудня 2025 року в межах виконавчого провадження № 79891502 накладено арешт у межах суми звернення стягнення на належні ОСОБА_1 грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Відтак, постанова про арешт коштів боржника від 29 грудня 2025 року у виконавчому провадженні № 79891502 містить застереження стосовно накладення арешту на кошти, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Таким чином, вищезазначена постанова державного виконавця відповідає як вимогам Закону України «Про виконавче провадження», так і Інструкції…, відтак, відсутні підстави для визнання дій державного виконавця при її винесенні протиправними.
Накладаючи арешт, приватний виконавець позбавлений можливості виявити правову природу (статус) грошових коштів, які містяться на картці/рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), відкритому у АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 .
Водночас, банк, виконуючи вищезазначену постанову приватного виконавця про арешт коштів боржника, не визначив відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, як таких, на які заборонено накладення арешту та не повернув його постанову без виконання.
Крім того, боржником також не надано приватному виконавцю доказів, які б свідчили про те, що рахунок, на який накладено арешт, є рахунком зі спеціальним режимом використання.
За відсутності у приватного виконавця інформації, що відповідні рахунок НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), відкритий у АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 ,призначений лише для отримання ним заробітної плати та/або на нього зараховується виключно заробітна плата (грошове забезпечення), приватний виконавець при винесенні постанови про накладення арешту на кошти на рахунках боржника діяла в межах своїх повноважень, тому дії приватного виконавця щодо накладення арешту не можна вважати протиправними.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. щодо накладення арешту на його зарплатний рахунок НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), відкритий у АТ КБ «ПриватБанк» в межах виконавчого провадження №79891502.
Оскільки виконавче провадження № 79891502 зупинено, а стягнення грошових коштів відбулося в межах іншого виконавчого провадження, а саме виконавчого провадження №79711453, а не даного виконавчого провадження № 79891502 в межах якого оскаржуються дії приватного виконавця, доводи апеляційної скарги щодо стягнення з заробітної плати ОСОБА_1 коштів, що перевищують 50 відсотків заробітної плати під час вчинення виконавчих дії з виконання виконавчого листа № 455/966/25, виданого 03 грудня 2025 року Старосамбірським районним судом Львівської області, не знайшли свого підтвердження. 
Крім того, як встановлено в суді апеляційної інстанції на даний час виконавче провадження №79891502 закінчено у зв`язку із сплатою боржником заборгованості, про що винесено постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. від 30 квітня 2026 року. 
Твердження апелянта про те, що приватним виконавцем розпочато виконання судового рішення, яке не набрало законної сили, є необґрунтованим, оскільки на момент видачі виконавчого листа строк на апеляційне оскарження рішення суду сплив, а подальше поновлення судом апеляційної інстанції строку не апеляційне оскарження рішення суду, не свідчить про неправомірність дій приватного виконавця.
Разом з тим, у зв`язку з поновленням строку на апеляційне оскарження рішення суду станом на момент подання скарги та постановлення оскаржуваної ухвали суду за результатом її розгляду приватним виконавцем зупинено виконавче провадження № 79891502, тому права боржника у виконавчому провадженні жодним чином не порушені. 
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, постановлено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 –залишити без задоволення.
Ухвалу Старосамбірського районного суду Львівської області від 21 січня 2026 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 06 липня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

Шандра М.М.