ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року	Львів	Справа № 300/1598/25 пров. № А/857/41051/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді: Гуляка В.В. 
суддів: Ільчишин Н.В., Матковської З.М.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2025 року з питань встановлення судового контролю за виконанням рішення суду (суддя – Микитюк Р.В., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення – м. Івано-Франківськ, дата складання повної ухвали – не зазначено), 
в адміністративній справі №300/1598/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , 
про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,

встановив: 

У березні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01.12.2015 по 28.02.2018, визначивши при обчисленні розміру такої індексації як базовий місяць – січень 2008 року; 2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з 01.12.2015 по 28.02.2018, визначивши при обчисленні розміру такої індексації як базовий місяць – січень 2008 року; 3) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 01.02.2020 по 12.05.2023 (в тому числі матеріальну допомогу на оздоровлення за 2020, 2021, 2022, 2023 роки) з урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт; 4) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за період з 01.02.2020 по 12.05.2023 (в тому числі матеріальну допомогу на оздоровлення за 2020, 2021, 2022, 2023 роки) з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 відповідно, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” №704 від 30.08.2017 та з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.05.2025 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 28.02.2018, визначивши при обчисленні розміру такої індексації як базовий місяць – січень 2008 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 по 28.02.2018, визначивши при обчисленні розміру такої індексації як базовий місяць – січень 2008 року. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.02.2020 по 12.05.2023 (в тому числі матеріальну допомогу на оздоровлення за 2020, 2021, 2022, 2023 роки) з урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.02.2020 по 12.05.2023 (в тому числі матеріальну допомогу на оздоровлення за 2020, 2021, 2022, 2023 роки) з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 відповідно, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” №704 від 30.08.2017 та з урахуванням раніше виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Зазначене рішення суду набрало законної сили 24.06.2025. 
16.09.2025 позивач звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, в якій просив зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 подати звіт про виконання рішення суду від 22.05.2025 у справі №300/1598/25. 
Заява мотивована тим, що постановами державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області від 29.07.2025 відкрито виконавчі провадження щодо виконання виконавчих листів №300/1598/25, виданих 01.07.2025, а також постановами державного виконавця від 01.09.2024 у ВП №78719975, №78720078 за невиконання рішення суду накладено на боржника штраф у загальному розмірі 10 200 грн. Проте, всіх цих заходів виявилось недостатньо, адже і надалі боржником не виконується рішення суду. Оскільки станом на станом на 16.09.2025 судове рішення залишається не виконаним, заявник вважає, що наявні підстави для встановлення контролю за виконанням судового рішення шляхом подання звіту про його виконання.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.09.2025 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по справі №300/1598/25 - відмовлено.
З цією ухвалою суду не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо відмови у задоволенні поданої заяви про встановлення судового контролю за виконання рішення суду. Тому оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що у зв`язку із невиконанням в добровільному порядку рішення суду ОСОБА_1 звернувся до органів державної виконавчої служби для його примусового виконання. Проте, вчинених державним виконавцем заходів виявилось недостатньо, адже боржник і надалі не виконує рішення суду. Вважає висновок суду безпідставним та необґрунтованим, що тільки підтверджує поверхневість розгляду заяви позивача від 16.09.2025. Суд не дослідження обставин, які були підставою її подання.
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати ухвалу суду від 26.09.2025. Заяву від 16.09.2025 задовольнити та встановити судовий контроль за виконанням рішення суду від 22.05.2025 по справі №300/1598/25. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 в особі її керівника подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення суду. У разі постановлення в подальшому ухвали про відмову в прийнятті звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень - Військової частини НОМЕР_1 штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 КАС України.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що апеляційної скарга задоволенню не підлягає. 
Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.05.2025, зокрема, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 по 28.02.2018, визначивши при обчисленні розміру такої індексації як базовий місяць – січень 2008 року та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.02.2020 по 12.05.2023 (в тому числі матеріальну допомогу на оздоровлення за 2020, 2021, 2022, 2023 роки) з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 відповідно, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” №704 від 30.08.2017 та з урахуванням раніше виплачених сум. 
01.07.2025 Івано-Франківським окружним адміністративним судом видані виконавчі листи.
У зв`язку із невиконанням в добровільному порядку рішення суду ОСОБА_1 звернувся до органів державної виконавчої служби для його примусового виконання.
Постановами старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 29.07.2025 відкрито виконавчі провадження: №78719975 щодо виконання виконавчого листа №300/1598/25, виданого 01.07.2025 Івано-Франківським окружним адміністративним судом про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити належні стягувачу кошти (в частині індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 28.02.2018); №78720078 щодо виконання виконавчого листа №300/1598/25, виданого 01.07.2025 Івано-Франківським окружним адміністративним судом про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити належні стягувачу кошти (в частині грошового забезпечення за період з 01.02.2020 по 12.05.2023, з врахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020, 2021,2022, 2023 роки).
Вказаними постановами про відкриття виконавчого провадження зобов`язано боржника (військову частину НОМЕР_1 ) виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
Оскільки рішення суду боржник не виконав, постановою старшого державного виконавця від 01.09.2024 у ВП №78719975 за невиконання рішення суду накладено на боржника (військову частину НОМЕР_1 ) штраф у розмірі 5 100 грн. Також постановою старшого державного виконавця від 01.09.2024 у ВП №78720078 за невиконання рішення суду накладено на боржника (військову частину НОМЕР_1 ) штраф у розмірі 5100 грн.
Надалі позивач подав до суду першої інстанції заяву про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, яке набрало законної сили. 
Заява обґрунтована тим, що заходів примусового виконання рішення суду виявилося недостатніми.
Постановляючи оскаржувану ухвалу від 26.09.2025, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не навів належних та достатніх обґрунтувань того, що рішення суду не буде фактично та в повному обсязі виконане в ході виконавчого провадження.
Здійснюючи апеляційний розгляд цієї справи за апеляційною скаргою позивача на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.09.2025 щодо розгляду заяви позивача про зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання рішення суду від 22.05.2025 у цій справі, колегія суддів виходить з наступного. 
Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. 
Статтею 14 КАС України встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. 
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Згідно ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. 
Згідно ч.2 ст.6 КАС України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина судового процесу для цілей ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі Горнсбі проти Греції суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40). 
Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі Класс та інші проти Німеччини, дійшов висновку, що із принципу верховенства права видно, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури. 
Статтею 381-1 КАС України встановлено, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу. 
Так, відповідно до частини першої статті 382 КАС України, суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення. 
За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (ч.2 ст.382-1 КАС України). 
Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами для їх застосування є саме невиконання судового рішення та наявність підстав для формування висновку про те, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. 
Статтею 382-3 КАС України визначено порядок прийняття рішення за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення, де суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту. 
Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню рішення суду та відновленню порушених прав особи-позивача. 
У розглядуваній справі встановлено, що позивач просить суд зобов`язати відповідача подати звіт про виконання рішення суду від 22.05.2025 у справі №300/1598/25, оскільки станом на станом на 16.09.2025 судове рішення залишається не виконаним навіть після вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду, однак таких заходів виявилось недостатньо.
Частиною ч. 4 ст. 372 КАС України передбачено, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
За правилами ч.1 ст.373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. 
В свою чергу, виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, є виконавчими документами, які підлягають примусовому виконанню відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016. 
Стаття 1 вказаного Закону визначає виконавче провадження як завершальну стадію судового провадження і примусове виконання судових рішень, що передбачає сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
Порядок виконання рішень немайнового (зобов`язального) характеру визначений розділом VIII Закону №1404-VIII. 
В свою чергу, положеннями статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Колегія суддів враховує, що постановами старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 29.07.2025 відкрито виконавчі провадження: №78719975 щодо виконання виконавчого листа №300/1598/25, виданого 01.07.2025 Івано-Франківським окружним адміністративним судом про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити належні стягувачу кошти (в частині індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 28.02.2018); №78720078 щодо виконання виконавчого листа №300/1598/25, виданого 01.07.2025 Івано-Франківським окружним адміністративним судом про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити належні стягувачу кошти (в частині грошового забезпечення за період з 01.02.2020 по 12.05.2023, з врахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020, 2021,2022, 2023 роки).
Вказаними постановами про відкриття виконавчого провадження зобов`язано боржника (військову частину НОМЕР_1 ) виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
Оскільки рішення суду боржник не виконав, постановою старшого державного виконавця від 01.09.2024 у ВП №78719975 за невиконання рішення суду накладено на боржника (військову частину НОМЕР_1 ) штраф у розмірі 5 100 грн. Також постановою старшого державного виконавця від 01.09.2024 у ВП №78720078 за невиконання рішення суду накладено на боржника (військову частину НОМЕР_1 ) штраф у розмірі 5100 грн.
Перевіряючи виконання рішення суду першої інстанції і постановляючи оскаржувану ухвалу, окружний суд вірно звернув увагу, що виконання судових рішень в першу чергу забезпечується шляхом їх примусового виконання в порядку Закону України "Про виконавче провадження". При цьому відсутність належного виконання органом Державної виконавчої служби виданого судом виконавчого листа може бути підставою для застосування встановленого ст.287 КАС України механізму оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця. 
Матеріали справи не містять доказів оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця щодо належного виконання рішення суду від 22.05.2025 у справі №300/1598/25. 
Заява позивача обґрунтована лише тим, що відповідачем не виконується судове рішення від 22.05.2025. 
При цьому вірно звернув увагу суд першої інстанції, що заявник не навів належних та достатніх обґрунтувань того, що рішення суду не буде фактично та в повному обсязі виконане в ході виконавчого провадження. 
Правовою підставою для зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. 
У постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №802/357/17-а зазначено, що звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення. 
Перевірка повноти і правильності виконання боржником (відповідачем) цього судового рішення повинна здійснюватися в межах відкритого виконавчих проваджень від 01.09.2024 у ВП №78719975, №78720078, про що апеляційний суд уже зазначав вище. 
Крім цього, судовий контроль на виконанням судового рішення може здійснюватися у спосіб визначений статтею 383 КАС України, шляхом визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду. 
Виконання ж судового рішення повинно здійснюватися у відповідності до змісту його резолютивної частини. 
Тобто, у розглядуваній ситуації відсутні підстави для застосування приписів статті 382 КАС України щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень (відповідача) подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення від 22.05.2025. 
За наведених фактичних обставин та із врахуванням норм чинного законодавства колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку статей 382, 382-1 КАС України. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, ухвалу судом першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для її скасування. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 382 КАС України, суд – 

постановив: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2025 року з питань встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі №300/1598/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	З. М. Матковська