МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ

В И Р О К 
іменем України
Справа № 210/6515/25 
Провадження № 1-кп/210/1/26 
27 квітня 2026 року          
Металургійний районний суд міста Кривого Рогу у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участі:
прокурора ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_5 
захисника ОСОБА_6 
свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду матеріали кримінального провадження № 42025041330000249 за обвинуваченням

ОСОБА_9 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянину України, з середньо освітою, не одруженому, на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей не має, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді солдата резерву 120 запасної роти, у військовому званні «солдат», фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-24.11.2010 Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за ч.2 ст.307, ч.1 ст.317, ч.2 ст310, ч.1 ст 70 КК України по 5 років позбавлення волі, 16.03.2013 умовно-достроково звільнений з Криворізької ВК №80 Дніпропетровської області;
- 21.01.2020 Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за ч.2 ст. 309, 75, 76 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений від відбуття покарання з випробувальним строком на 2 роки;
- 27.07.2021 Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за ч.1, ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений від відбуття покарання з випробувальним строком на 2 роки;
- 02.06.2022 Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст.71, ч. 3, ст. 185 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, 29.03.2024 умовно-достроково звільнений з Софіївської ВК Дніпропетровської області.

у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 , 14.01.2025 року наказом №11-РС командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) призначений на посаду солдата резерву 120 запасної роти військової частини НОМЕР_1 .
Таким чином, відповідно до ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем військової служби за мобілізацією.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який на теперішній час продовжено.
Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст.11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження зобов`язаний доповідати безпосередньому начальникові.
Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. 
Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Однак, солдат ОСОБА_5 , під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , 26.01.2025 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин тимчасово, незаконно ухилитись від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд.
Так, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, та за відсутності законних підстав 26.01.2025 в умовах воєнного стану без поважних причин самовільно залишив місце тимчасового розташування підрозділу, який розташовувався в Інгулецькому районі, міста Кривого Рогу, Дніпропетровської області, та без відповідних дозволів командирів і начальників, без документального оформлення відпустки чи відрядження, перебував за адресою постійного мешкання, а саме: АДРЕСА_1 .
Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_5 в період з 26.01.2025 по 31.01.2025 включно, в умовах воєнного стану, незаконно постійно перебував поза межами місця тимчасового розташування підрозділу, який розташовувався в Інгулецькому районі, міста Кривого Рогу, Дніпропетровської області та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин, а саме перебував за адресою постійного мешкання: АДРЕСА_1 .
За час відсутності ОСОБА_5 , обов`язки з військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами території місця служби в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд, поки, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення 31.01.2025 солдат ОСОБА_5 був доставлений співробітниками Військової служби правопорядку ЗСУ до 120 запасної роти військової частини НОМЕР_1 . Проте солдат ОСОБА_5 , який в подальшому був переданий до військової частини НОМЕР_2 для вирішення питання щодо проходження військової служби, знову самовільно залишив місце служби та до 16.09.2025 перебував у статусі військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину, поки 16.09.2025 був затриманий працівниками відділення поліції № 2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, чим припинив вчиняти злочин проти встановленого порядку несення військової служби (військовий злочин).
В судовому засіданні на початку розгляду справи обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні злочину не визнав.
При цьому, перед закінченням судового слідства, в ході допиту, обвинувачений свою позицію змінив, визнав свою вину у повному обсязі та показав, що він дійсно скоїв даний злочин.
Він у кінці січня 2025 року відпросився у командира на добу у місто, але під час звільнення втратив гроші, телефон і сильно пошкодив ногу, що не міг ходити. Тому не повернувся в частину. До лікарів з приводу травми ноги не звертався.
Він попросив у когось телефон і зателефонував брату, щоб той знайшов номер його військової частини і попередив їх про ситуацію, але брат не знайшов номеру його частини, тому зателефонував до ВСП, вони приїхали і відвезли його до лікарні. Потім командування забрало його до частини, але через деякий час йому стало дуже погано і його відвезли у інфекційну лікарню. Звідти його направили до тубдиспансеру, де виявили туберкульоз та почали лікування.
Потім йому провели ще одну ВЛК і визнали його непридатним до військової служби, а тому він вирішив не повертатися до військової частини, хоча йому казали, що порядок такий, що треба повернутися.
Його знову затримало ВСП та відвезли до резервного батальйону, де він усіх попередив, що хворий на ВІЛ, гепатит та туберкульоз, однак його поселили у загальну палатку. Але інші солдати його туди не пускали, бо він був хворий, і на третю добу він скоїв СЗЧ і звідти.
Потім його затримала поліція у даному провадженні.
Він вважає, що на першому ВЛК у 2024 році хтось здав кров замість нього, бо він вже на той час хворів на ВІЛ, однак результати ВЛК він не оскаржував.
Вину визнає, щиро кається.
В судовому засіданні допитаний у якості свідка ОСОБА_7 показав, що він є офіцером військової частини, з якої ОСОБА_5 скоїв СЗЧ. Це було у січні 2025 року. Потім він повернувся, захворів і у нього виявили туберкульоз. Було проведено ВЛК, його було визнано непридатним з переоглядом через 6 місяців і він повинен був повернутися до військової частини, але не повернувся, і у липні 2025 року вони подали його у СЗЧ. Пізніше його затримала ВСП.
В судовому засіданні допитаний у якості свідка ОСОБА_8 показав, що був на чергуванні у ВП №2 зі слідчим Харламовим. Надійшов виклик, який саме не пам`ятає. Виїхали на місце, а там був «він». При перевірці на робочому планшеті отримали інформацію, що він в СЗЧ, тому доставили його до відділення поліції, та передали до ВСП. Раніше з ним не знайомий.
Від допиту інших свідків прокурор відмовився.
Крім того, в судовому засіданні за клопотанням сторони обвинувачення було у повному обсязі досліджено докази, що малися в матеріалах кримінального провадження, а саме:
- витяги з ЄРДР щодо реєстрації даного кримінального провадження
- матеріали службового розслідування ВЧ НОМЕР_1 , якими підтверджується факт вчинення обвинуваченим СЗЧ та обставини, за яких це відбулося
- протокол затримання ОСОБА_5 
- медичні документи ОСОБА_5 , що підтверджують встановлені йому діагнози, зокрема – туберкульоз, ВІЛ, вірусний гепатит, тощо.
- висновок ВЛК від 15.11.2024 року, згідно якого ОСОБА_5 визнано придатним до військової служби.
Оцінюючи усі вказані докази у їх сукупності суд вважає, що вина обвинуваченого у скоєні даного злочину доведена у повному обсязі, а його дії вірно кваліфіковані: за ч. 5 ст. 407 КК України за ознаками: самовільне залишення місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.
Призначаючи покарання обвинуваченому суд, згідно ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості скоєних злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання.
Так, суд враховує, що скоєний злочин є тяжким, але обвинувачений добросовісно поводив себе під час досудового розслідування та в судовому засіданні, надаючи повні та всебічні свідчення у справі, чим сприяв розкриттю злочину, повністю визнав свою вину.
Вказані обставини враховуються судом як такі, що пом`якшують покарання.
Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.
ОСОБА_5 раніше судимий, має ряд тяжких хвороб – туберкульоз, ВІЛ, гепатит ( т.2, а.с.92-95).
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне з урахуванням обставин справи та особи обвинуваченого призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі, вважаючи, що тільки таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням у даному випадку є неможливим, оскільки згідно ст.75 КК України воно не може бути призначеним за даною статтею.
Речові докази та судові витрати відсутні.
Відповідно до п.1 ч.4 ст.374 КПК України суд вважає за необхідне обраний у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід – тримання під вартою – залишити без змін до набрання вироком законної сили, продовживши дію вказаного запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, або ж до спливу гранично встановленого строку дії такого запобіжного заходу – 60 днів від дати винесення вироку, тобто до 25.06.2026 року при відсутності інших судових рішень з даного приводу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд 

У Х В А Л И В:
Визнати  ОСОБА_9 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання обчислювати з моменту затримання, тобто з 16.09.2025 року.
Обраний у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід – тримання під вартою – залишити без змін до набрання вироком законної сили, продовживши дію вказаного запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, або ж до спливу гранично встановленого строку дії такого запобіжного заходу – 60 днів від дати винесення вироку, тобто до 25.06.2026 року при відсутності інших судових рішень з даного приводу.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду через Металургійний районний суд м.Кривого Рогу впродовж 30 днів з дня його проголошення.

Суддя:                 ОСОБА_1